Справа № 320/46026/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, щодо непроведення з ОСОБА_1 , своєчасного повного розрахунку під час звільнення з військової служби;

- стягнути з Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, на користь ОСОБА_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 24.06.2021 до 17.12.2022 (542 дні) у сумі 362202,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у день звільнення позивача зі служби 24.06.2021, відповідач не виплатив йому при звільненні всіх належних йому сум, які виплачені позивачу лише 14.12.2022, тому він вважає, що відповідач має виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, щодо непроведення з ОСОБА_1 , своєчасного повного розрахунку під час звільнення з військової служби.

Стягнуто з Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, на користь ОСОБА_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 24.06.2021 до 23.12.2021 (183 дні) у сумі 12229,34 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій наголошено на порушенні норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, з огляду на що, апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду у письмовому провадженні на 22.01.2025.

04.12.2024, під № 47926 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

31.12.2024, під № 52367 відповідачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, капітан запасу ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, де отримував грошове забезпечення.

Наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 464ос від 24 червня 2021 року, його було звільнено у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), виключено зі списків особового складу та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2017 року позивач має статус учасника бойових дій.

Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 22.06.2021, в якому просив нарахувати і виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2021 рік, виходячи з розміру його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Однак, доповідною запискою від 16.09.2021 відповідач відмовився нарахувати і виплатити позивачу вищезазначену грошову компенсацію.

Окружним адміністративним судом міста Києва рішенням від 28.11.2022 у справі № 640/39198/21, що набрало законної сили, яким визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2021 роки з розрахунку грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 24 червня 2021 року та зобов`язано здійснити її нарахування та виплату з розрахунку грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 24 червня 2021 року.

Згідно з листом відповідача від 27.06.2023 № 14/02/02-2986/ВС щодо виконання вказаного рішення суду, позивачу повідомлено про таке виконання та здійснення повного розрахунку у грудні 2022 року відповідно до платіжного доручення від 14.12.2022 № 1559. Даними виписки з карткового рахунку позивача підтверджується зарахування 17.12.2022 коштів згідно зі вказаним рішенням суду в сумі 44741,19 грн.

Відповідач провів розрахунки у зв`язку зі звільненням позивача, а саме: компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у сумі 44741,19 грн на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 640/39198/21 виплачена 17.12.2022, що підтверджується платіжним дорученням від 14.12.2022 № 1559.

Позивач звернувся до відповідача із зверненням, щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Листом від 27.06.2023 № 14/02/02-2986/ВС, відповідач відмовився здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вважаючи, що виплата грошового забезпечення із затримкою є підставою для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з урахуванням приписів ст. 117 КЗпП України, середній заробіток позивача за шість місяців становить 122293,41 грн. (183 дні*668,27грн.). Виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 122293,41 грн./5 (роки за які нараховувалась виплата з 2017 року по 2021 рік)/12 = 2038,22грн./міс. *6 міс. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з враховуючи принцип справедливості та співмірності, становить 12229,34 грн.

Відповідач у апеляційній скарзі наголошує на тому, що позивач звернувся до суду з позовом у цій справі від 06.07.2023 та заявив позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, хоча про факт можливого порушення своїх прав він дізнався 17.12.2022. Апелянт наголошує на тому, що позивач не звертався до Адміністрації Держспецзв`язку зі зверненням щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, враховуючи викладене в апеляційній скарзі та заяві про залишення позовної заяви без розгляду від 30.01.2024, позивач міг та повинен був дізнатися про фактичний розрахунок і виплату йому всіх належних сум 17.12.2022, коли грошова компенсація надійшла на банківський рахунок позивача. Позов було направлено 10.07.2023, що свідчить про триваючу пасивну поведінку позивача, яка не може свідчити про дотримання строку звернення до суду, оскільки він мав об`єктивну можливість знати про стан своїх прав, свобод та інтересів, зокрема, під час отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Крім того, апелянт вважає, що ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, оскільки з прийняттям судового рішення статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Спірна сума, з приводу затримки виплати якої виник спір, не є сумою, що належали до виплати позивачу станом на день звільнення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 116 КЗпП України, викладена у новій редакції та передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Слід зазначити про те, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, повідомити працівника про нараховані суми виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, також були внесені зміни до статті 117 КЗпП України, зокрема, частина перша цієї статті передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Частиною другою вказаної статті, передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 464ос від 24 червня 2021 року, позивача було звільнено зі служби, однак виплата, зокрема, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2021 роки, відбулась лише 14.12.2022, тобто із порушенням строків, встановлених ст. 116 КЗпП України, а відтак у відповідності до ст. 117 КЗпП України, це є підставою для стягнення середнього заробітку за шість місяців (183 дні).

Відповідно до довідки Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, середньоденне грошове забезпечення позивача, обчислений виходячи з виплат за два останні календарні місяці роботи, що передують місяцю в якому відбулося звільнення становить 668,27 грн.

Отже, з урахуванням приписів ст. 117 КЗпП України середній заробіток позивача за шість місяців становить 122293,41 грн. (183 дні*668,27грн.).

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;

- співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопад 2020 року (справа № 480/3105/19), зазначав що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанови Верховного Суду від 27 квітня 2016 року (справа № 6-113цс16) та від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як свідчать матеріали справи, загальний розмір виплачених коштів на виконання рішення суду у справі № 640/39198/21 склав 44741,19грн. (грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2021 роки).

Виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 122293,41 грн./5 (роки за які нараховувалась виплата з 2017 року по 2021 рік)/12 = 2038,22грн./міс. *6 міс.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з враховуючи принцип справедливості та співмірності, становить 12229,34 грн.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції мав підстави для висновку про те, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 24.06.2021 до 23.12.2021 (183 дні) у сумі 12229,34 грн.

У частині доводів апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом та прийнятою судом першої інстанції від 19.02.2024, заперечення на яку, включені до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

За змістом частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами частини другої статті 122 КАС України, передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, частин 4, 5 статті 122 КАС України, встановлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу, а наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 464ос від 24 червня 2021 року, його було звільнено у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), виключено зі списків особового складу та направлено для зарахування на військовий облік.

Згідно з листом відповідача від 27.06.2023 № 14/02/02-2986/ВС, щодо виконання вказаного рішення суду, позивачу повідомлено про таке виконання та здійснення повного розрахунку у грудні 2022 року відповідно до платіжного доручення від 14.12.2022 № 1559. Даними виписки з карткового рахунку позивача підтверджується зарахування 17.12.2022 коштів згідно зі вказаним рішенням суду в сумі 44 741, 19 грн.

Відповідач провів розрахунки у зв`язку зі звільненням позивача, а саме: компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у сумі 44741,19 грн на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2022 у справі № 640/39198/21 виплачена 17.12.2022, що підтверджується платіжним дорученням від 14.12.2022 № 1559.

Позивач звернувся до відповідача із зверненням, щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Листом від 27.06.2023 за № 14/02/02-2986/ВС відповідач відмовився здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. (а.с. 13)

Так, позивачем 10.07.2023 направлено на адресу Київського окружного адміністративного суду позовну заяву, що підтверджується штемпелем «Укрпошти» на конверті, проте позовну заяву судом була зареєстрована 09.12.2023 за вх. № 57788.

Відповідно до частини 9 статті 120 КАС України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Тож, на переконання колегії суддів, позивачем недопущено порушення процесуальних строків на звернення до суду з даним позовом, оскільки позивачем з метою досудового врегулювання звернувся до відповідача з відповідною заявою щодо непроведения своєчасного повного розрахунку під час звільнення з військової служби та виплати компенсації, тому доводи апеляційної скарги в цій частині, є необґрунтованими.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач не звертався до Адміністрації Держспецзв`язку зі зверненням щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає, що саме листом від 27.06.2023 за № 14/02/02-2986/ВС, апелянт відмовив здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У частині зазначення апелянтом про те, що ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, оскільки з прийняттям судового рішення статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права, колегія суддів зауважує, що, оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, має бути виплачене за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Як вже зазначалося раніше, до спірних правовідносин слід застосовувати статтю 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, а тому, з відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш, як за шість місяців, з ураїуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності розміру відшкодування.

Доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, позаяк, на спірні правовідносини застосовуються норми загального законодавства, оскільки, спеціальні норми не регулюють вказане питання.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а доводи апелянта не знайшли свого підтвердження.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко