Справа № 308/18112/24
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника Андрейчук О.М. до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника Андрейчук О.М. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 30.10.2024 року поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області сержантом поліції Фревлик Ю.Ю. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3377791, якою позивача визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

У зазначеній постанові вказано, що позивач ОСОБА_1 30.10.2024 р. о 23 год. 23 хв. в м. Ужгород, по вул. Грушевського, 25, керуючи транспортним засобом при цьому використовувала задні покажчики повороту червоного кольору, які не відповідають вимогам п.6.1.5 ДСТУ 3649:2010, у зв`язку з чим відносно неї була винесена постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року якою притягнуто її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 гривень за порушення п.9 ПДР України.

Позивач зазначає, що автомобіль AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_1 з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_2 пройшов державну сертифікацію. Вказує, що окрім цього, працівниками поліції не було надано ніяких фото, відеодоказів, а одразу складена постанова за ч.2 ст. 122 КУпАП, з якою сторона позивача цілком і повністю не згодна. Вважає, що працівник правоохоронних органів зобов`язаний підтвердити факт правопорушення належними доказами, чого зроблено не було.

Позивач зазначає, що транспортний засіб AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_1 пройшов процедуру державної реєстрації транспортного засобу, яка полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що в свою чергу свідчить про відповідність даного транспортного засобу діючим нормам та стандартам. Наголосив на тому, що переобладнання даного транспортного засобу після державної реєстрації не здійснювалось.

Позивач з винесенням постанови не згідний, вважає, оскаржувану постанову незаконною. Вважає, що поліцейський притягнув ОСОБА_1 , до відповідальності не маючи на те підстав. Позивач вказує, що постанова винесена з порушенням законодавства. Вказав, що ОСОБА_1 , жодного правопорушення не вчиняла і її безпідставно було зупинено поліцейськими. На її вимогу, поліцейський не надав докази фіксації порушення нею ПДР.

Позивач вказує на те, що в порушення вимог ст.283 КУпАП, постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення та про те, яким технічним засобом було зафіксовано порушення. Позивач вказує, що постанова винесена з порушенням законодавства. Зазначає, що будь-яких доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано.

Вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення належним чином не доведена .

На підставі вищенаведеного позивач вважає, що оскарженою постановою порушено права, свободи та законні інтереси ОСОБА_1 , оскільки останню незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та безпідставно накладено адміністративне стягнення. З посиланням на викладене просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.2 ст. 122 КУпАП закрити; стягнути на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

27.11.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заву, згідно якого зазначено наступне.

30.10.2024 близько 23 год 28 хв екіпаж патрульної поліції під час несення служби помітив автомобіль марки Audi A 3 з номерним знаком НОМЕР_1 , який порушив ПДР України, а саме: водій керуючи ТЗ під час руху транспортного засобу використовував червоні покажчики повороту, які не відповідають вимогам п.6.1.5 ДСТУ 3649:2010, чим порушив вимоги розділу 9 ПДР та вимоги пункту 31.4.3.в) ПДР, відповідно чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину, підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також це підтверджується позивачем у заяві та його підписом у постанові. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. Інспектор провівши розгляд справи відповідно до норм чинного законодавства виніс постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн., відповідно до санкції статті. Вказує, що згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського 470078: 30.10.2024 о 23 год 54 хв 55 сек інспектор підходить до транспортного засобу Audi A 3 з номерним знаком НОМЕР_1 ззаді та чітко вбачається включений правий поворотник який має червоне світло. Даним відеозаписом підтверджується факт того, що транспортний засіб Позивача обладнаний червоними поворотниками, що заборонено ПДР та ДСТУ № 3629 : 2010. Зазначає, що технічний стан КТЗ повинен відповідати вимогам законодавства, чинних нормативних документів щодо безпеки дорожнього руху й охорони навколишнього середовища та вимогам підприємства-виробника (п. 5.1 ДСТУ 3649:2010). Кількість, колір та наявність ПЗС на КТЗ визначають відповідно до таблиці1: покажчик повороту передній, бічний, задній - колір Авто - жовтий (п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010) . З посиланням на викладене просив суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі

Позиція сторін по справі:

Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві. Зокрема зазначив, що автомобіль AUDI A3 д.н.з. НОМЕР_1 пройшов державну сертифікацію. Вказав, що переобладнання даного транспортного засобу після державної реєстрації не здійснювалось. Вину ОСОБА_1 , у вчиненому заперечив, просив суд задовольнити позовні вимоги. В наступне судове засідання після оголошеної перерви не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив до суду надійшов.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

11.11.2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху.

18.11.2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі № 308/18112/24 та призначено справу до розгляду.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), ЗакономУкраїни «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно правових актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено судом, 30.10.2024 року інспектором взводу №1 роти №2 бат. Управління патрульної поліції в Закарпатській області капітаном поліції Фревлик Ю.Ю. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3377791, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 30.10.2024 р. о 23 год. 23 хв. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень, а саме за порушення вимог п. 9 ПДР України.

Як вбачається зі змісту ПДР останні містять 34 Розділи.

Відповідно Розділ 9 ПДР має назву «попереджувальні сигнали» та містить в собі 12 пунктів.

Суд звертає увагу на те, що поліцейським у постанові серії ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року зазначено про порушення ОСОБА_1 п. 9 ПДР.

Водночас розділ 9 ПДР містить загальні положення про попереджувальні сигнали та містить в собі 12 пунктів.

Разом з тим, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що ОСОБА_1 під час руху транспортного засобу використовувала червоні покажчики повороту, які не відповідають вимогам п.6.1.5 ДСТУ 3649:2010, чим порушила вимоги розділу 9 ПДР та вимоги пункту 31.4.3.в ПДР України.

Проте, суд не може брати до уваги аргументи відповідача про порушення позивачем вимоги пункту 31.4.3.в ПДР України викладені ним у відзиві з огляду на те, що порушення п. 31.4.3.в ПДР України при винесенні постанови серії ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року поліцейським не було інкриміновано ОСОБА_1 , а тільки вказано посилання на порушення нею п. 9 ПДР України.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, обов`язки щодо доказування у справі розподіляються наступним чином: на відповідачеві лежить обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, а на позивачеві обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимога та заперечення.

Суд не має права самостійно змінювати фабулу, викладену у постанові про адміністративне правопорушення, в якій уповноваженою на те особою зазначаються всі ознаки складу адміністративного правопорушення та обставини його вчинення, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, самостійно відшукувати докази винуватості такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.2 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Згідно з ч.2 та ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Ст.258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповіда-льності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень. Позивач заперечує факт порушення ним ПДР.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністрати-вної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є протиправність постанови поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері дотримання правил дорожнього руху.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.9 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст.53 Закону України «Про дорожній рух»).

Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики наказом від 28.12.2010 № 630, зокрема, затвердив національний стандарт України ДСТУ 3649:2010 "Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання", який є чинний на момент притягнення позивача до відповідальності та на момент розгляду справи.

Відповідно до пункту 6.1.5. ДСТУ 3649:2010 кількість, колір та наявність ПЗС на КТЗ визначають відповідно до таблиці 1, в якій зазначено, що покажчик повороту (передній, бічний, задній) обов`язково на всіх автомобілях має бути автожовтого кольору.

Тобто чинним національним стандартом встановлено обов`язкову вимогу до кольору покажчика повороту, а саме він має бути автожовтим.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, у виді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як свідчать матеріали справи, згідно із сертифікатом відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу номер UA.012.002705-23 від 23.09.2023, виданого ТОВ «Євроцентр Авто», транспортний засіб Audi A3 може бути зареєстровано і/або допущено до участі у дорожньому русі.

Стосовно доводів позивача щодо наявності сертифіката відповідності транспортного засобу, суд зазначає, що відповідальність за порушення ПДР настає за керування транспортним засобом з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а тому наявність сертифіката не спростовує факту вчиненого порушення щодо користування автомобілем із попереджувальними сигналами червоного кольору, що не відповідає вимогам ДСТУ 3649:2010.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2024 року у справі №570/1632/24.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.

Щодо посилання позивача на вимоги Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, слід зазначити, що дана Конвенція передбачає можливість використання задніх покажчиків повороту червоного кольору виключно у разі імплементації відповідних норм до законодавства держави реєстрації автомобіля. Разом з цим, законодавство України не допускає використання задніх покажчиків повороту червоного кольору, відтак, такі положення Конвенції, в даному випадку, не можуть застосовуватись.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1,2 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., -розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адмінстягнення у вигляді штрафу.

В порушення приписів ст.283 КУпАП постанова від 30.10.2024 року не містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі, інспектор поліції, мають діяти із дотриманням вимог законодавства.

Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху, вказує, що факт порушення ПДР не зафіксовано.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року слідує, що 30.10.2024 р. о 23 год. 23 хв. в м. Ужгород, по вул. Грушевського, 25, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом при цьому використовувала задні покажчики повороту червоного кольору, які не відповідають вимогам п.6.1.5 ДСТУ 3649:2010, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510,00 гривень.

З постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що порушення не зафіксоване свідками, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, що за наявності не спростованого твердження позивача про відсутність порушення ним ПДР, є підставою вважати постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною та такою що підлягає скасуванню.

Крім того, оскаржувана постанова в графі 7 не містить вказівки про долучення до постанови відеозапису, показання технічних приладів, яким зафіксовано правопорушення, як доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, із зазначенням технічного засобу, яким його здійснено.

Окрім того, в порушення вимог ч.3 ст.283 КУпАП оскаржувана постанова не містить вказівки про долучення до постанови відеозапису, показання технічних приладів, яким зафіксовано правопорушення, як доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, із зазначенням технічного засобу, яким його здійснено.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При розгляді даної справи, суд враховує правову позицію , викладену у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17, згідно якої спостереження працівником поліції повинно бути зафіксоване на матеріальному носії.

Суд враховує при прийняті рішення у даній справі правову позицію Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладену у постанові у справі №524/9716/16-а від 13.02.2020 року, згідно якої - у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №524/1284/17 від 19.02.2020 року.

Водночас представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилається на відеозапис з нагрудної відеокамери поліцейського 470078 та зазначає, що 30.10.2024 о 23 год 54 хв 55 сек інспектор підходить до транспортного засобу Audi A 3 з номерним знаком НОМЕР_1 ззаді та чітко вбачається включений правий поворотник який має червоне світло.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем разом з відзивом на позовну заяву через систему « Електронний суд» було долучено два відеофайли, на одному з яких за кермом зупиненого автомобіля знаходилась дівчина, а на іншому файлі зафіксовано о 23 год 54 хв 55 сек за кермом зупиненого автомобіля знаходилась особа чоловічої статі , що суперечить доводам представника відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву.

Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».

При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою,яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно, слід зазначити про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення встановленого частиною другою ст. 122 КУпАП, оскільки відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено дану фіксацію правопорушення.

Окрім того, відповідачем разом з відзивом на позовну заяву через систему « Електронний суд» було долучено два відеофайли, на одному з яких за кермом зупиненого автомобіля знаходилась дівчина, а на іншому файлі зафіксовано о 23 год 54 хв 55 сек за кермом зупиненого автомобіля знаходилась особа чоловічої статі , що суперечить доводам представника відповідача викладеним у відзиві на позовну заяву.

Інших доказів правомірності винесення оскарженої постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідачем не надано.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із змісту адміністративного позову слідує, що позивач ОСОБА_1 , заперечує факт порушення нею правил дорожнього руху та зазначає на неповноту та необ`єктивність з`ясування фактичних даних по справі, відсутність доказів її вини.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься лише постанова у справі про адміністративне правопорушення від 30.10.2024 року, якою позивача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Незважаючи на заперечення гр. ОСОБА_1 , факту порушення ПДР при винесенні оскаржуваної постанови поліцейським всупереч ст.245 КУпАП не було вжито заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідженні всіх обставин справи.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень Кодексу України про адміністративні правопорушення не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Позивач заперечив факт дослідження відповідачем будь-яких обставин під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та дослідження доказів на підтвердження вини останньої.

Суд звертає увагу, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення поста-нови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноваженьщодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 кві-тня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_1 , порушила вимоги ПДР України не надано, про наявність таких не зазначено у оскаржуваній постанові.

Виходячи із наведеного, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Таким чином суд, враховуючи правову позицію викладену у вищезазначених постановах Верховного Суду, вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки з наявних у справі доказів не вбачається , що позивачем порушено правила дорожнього руху.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлума-чаться на її користь.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у цій категорії справ, є вичерпний.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року, та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів щодо правомірності свого рішення суду надано не було, не було надано відповідних доказів, які б підтверджували скоєння позивачем зазначеного правопорушення, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суда відсутні, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, є підставою для скасування постанови серії ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року, якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 08.11.2024 року.

За подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення ставка судового збору становить 0.2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2024 рік сума судового збору становила 605,60грн).

Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню, на користь позивача, судовий збір в сумі 605,60 грн.

На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.2 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника Андрейчук О.М. до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3377791 від 30.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 605,60 грн.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 4 ст. 286 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 )

Відповідач: Департамент патрульної поліції (, місце знаходження : 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3)

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца