Справа № 299/8689/24
Суддя: Трагнюк В. Р.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/8689/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2025 року м.Виноградів

Виноградівським районний суд Закарпатської області в особі судді Трагнюк В.Р., за участю секретаря судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бобик Вікторія Костянтинівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бобик Вікторія Костянтинівна, звернувся в суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позов мотивує тим, що 17 грудня 2024 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову №1/2161/2024, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Адвокат Бобик В.К., що діє на підстави договору про надання правової допомоги, в інтересах позивача ОСОБА_1 , вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою і така не містить належних доказів щодо вчинення ним правопорушення, оскільки склад адміністративного правопорушення в його діях відсутній, а тому підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Бобик В.К. у судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, а також стягнути судові витрати на користь позивача (а.с.37-44).

Представник відповідача судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.36).

Дослідивши матеріали справи та додані до неї письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення», орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с.17-19).

Зокрема відповідно до вимог ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідальність за вчинення правопорушення передбачено коли особа скоїла порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - повторне протягом року, в особливий період.

Разом із тим оскаржувана постанова не містить даних, що позивач скоїв правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення у сфері законодавства про оборону, чи мобілізаційну підготовку протягом року, вчинене повторне або вчинене в особливий період(а.с.17-19).

Згідно постанови: 17.12.2024 року о 15.30 год. ОСОБА_1 сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів згенерована повістка яка підписана цифровим підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17-19, 27-28).

Відповідно до оскаржуваної постанови повістка сформована про виклик на 27.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно постанови на даному відправленні сформований штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище ім`я по батькові (за наявності), адреса громадянина якому надсилається повістка. В описі вкладення (Форма 107 П) зазначається інформація про номер поштового відправлення, поштова адреса отримувача, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу.

У постанові також зазначено, що ОСОБА_1 в особливий період порушив вимоги ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», отримавши повістку про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 27.10.2024 для взяття на військовий облік, визначення ступеню придатності до військової служби в особливий період, не з`явився за викликом, за що передбачена відповідальність за ст. 210-1 КУпАП (а.с.17-19, 27-28).

Постанова містить посилання на п. 36 Постанови КМУ №560 від 16.05.29024 відповідно до якої вбачається, що за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки особисто або засобами зв`язку (а.с.18-19).

Відповідно до п. 41 вказаної постанови належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

22 жовтня 2024 року позивач дійсно отримав повістку №575432, сформовану 10 жовтня 2024 року про виклик на 20 жовтня 2024 року на 11 годину 00 хвилин, а не на 27 жовтня 2024 року, як зазначив відповідач у постанові (а.с.27).

27 грудня 2024 року при спробі перетинання державного кордону України, позивач отримав письмову відмову з причин: тимчасово обмежений в праві виїзду з України, згідно даних БД «Оберіг» особа перебуває в розшуку. Після чого, позивач ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками відділу поліції.

Матеріали справи не містять інформації про докази, на підставі яких т.в.о.начальника ОСОБА_2 дійшов до вказаних у ній висновків щодо належного повідомлення позивача про необхідність явки саме на 27.10.2024.

Оскаржувана постанова не містить будь яких доказів та даних, які б вказували про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому т.в.о. начальника ОСОБА_2 в постанові зазначає, що вона відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП складена без протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки гр. ОСОБА_1 не з`явився без поважних причин.

Поряд з цим, особиста присутність позивача ОСОБА_1 підтверджується, зокрема, його підписом про отримання копії постанови того ж дня, коли її було винесено, а саме 17 грудня 2024 року. Хоча в самій постанові зазначено, що правопорушник не з`явився без поважних причин, а тому вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Разом з тим судом встановлено, що зміст оскаржуваної постанови містить поверхневий і загальний характер, відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи (у постанові відсутні місце вчинення адміністративного правопорушення), резолютивна частина постанови не містить висновку про прийняте рішення визнання його винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а лише зазначення розміру штрафу.

Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про зібрані під час розгляду справи докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про його винність у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як і спростування його пояснень, як зазначалося вище щодо невизнання нею вини.

При розгляді справи по суті, в порушення положень 279 КУпАП, не роз`яснено позивачу його прав та обов`язків, не враховано того факту, що позивач має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а також вчасно оновив дані. Відповідно витягу з додатку «Резерв +» та даних військово-облікового документа позивачу ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації діє до 30.01.2025 року.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено провести загальну мобілізацію.

Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Крім того, позивач у відповідності до вимог постанови КМУ за №560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» своєчасно оновив свої військово облікові дані (а.с.13).

Згідно п. 2 прикінцевих та перехідних положень закону № 3621-IX установлено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби а саме до 4 лютого 2025 року, підлягають повторному медичному огляду з метою визначення ступеню придатності військової служби.

Вказане свідчить, що позивач жодної норми Закону України «Про оборону України», чи Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» або інших законів чи підзаконних актів у вказаних сферах не порушив.

Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача закриттю на підставі п. ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ст. 256 КУпАП).

Суд також зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний з-поміж іншого має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, а відповідно до частини 2статті 245 КАС України суд у разі задоволення позову може прийняти рішення,зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З огляду на це, задовольняючи позов у цій справі, суд визнає протиправною та скасовує оскаржувану постанову із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Щодо вимог представник позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд встановив наступне.

За змістомстатті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

З аналізу положеньстатті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Судом встановлено, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу заявлена представником позивача у заяві про розгляд справи за відсутності позивача підлягає задоволенню беручи до уваги наступне.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду копію договору №БВК-1 про надання правової допомоги та квитанцію про сплату за професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.(а.с.48-52).

Загальний розмір гонорару за розгляду справи в усіх інстанціях визначений в 6 000 грн.

Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги з зазначенням витраченого часу та вартості таких послуг суду підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг згідно якого: надання юридичної консультації замовнику, аналіз документів, підготовка адвокатського запиту, витрачено часу 1 година, вартість 1500 грн., написання позову та підготовка матеріалів - затрачено часу 3 години, вартість наданої послуги в сумі становить 4500 грн. (а.с.47).

З врахуванням вищезазначеного є всі підстави для стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 543/775/17, в зв`язку із задоволенням даного позову, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок(а.с.1).

Керуючись ст.ст. 19, 77, 132-134, 139, 159-163, 241-247, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову № 1/2161/2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесену 17 грудня 2024 року т.в.о.начальника підполковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,- скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

судовий збір в сумі 605 грн 60 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга нарішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 23.01.2025 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк