Справа № 543/1231/24
Суддя: Попадюк С. С.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2025 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області у складі: головуючого - судді Попадюка С.С., за участю секретар судового засідання Щерби А.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в позовній заяві (в новій редакції) просить скасувати постанову серії ЕНА № 3582109 від 01 грудня 2024 року, винесену рядовим поліції Мавровим Романом Богдановичем, про притягнення його до адміністративної відповідальності за пунктом 15.10 ПДР України згідно з частиною 3 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу розміром 680,00 грн та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 01 грудня 2024 року об 11:53 інспектором 1 взводу 4 роти 1 батальйону УПП у Львівській області рядовим поліції Мавровим Романом Богдановичем, було винесено постанову серії ЕНА №3582109 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП в якій ОСОБА_1 визнали винним у порушенні пункту 15.10 Правил дорожнього руху України та накладено штраф у розмірі 680,00 грн в постанові зазначено, що за адресою вул. Федьковича, 11 у місті Львові автомобіль марки TGX 18.480 з номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 було припарковано із порушенням правил дорожнього руху, що перешкоджало руху інших транспортних засобів або пішоходів.

Позивач вказує на невідповідність даних у постанові, адже автомобілем марки TGX 18.480 з номерним знаком НОМЕР_1 він не керував та не володіє. Автомобіль марки TGX 18.480 належить до вантажних транспортних засобів, а не до категорії легкових автомобілів. Це має суттєве значення при визначенні правопорушення, оскільки вимоги щодо зупинки та стоянки вантажних автомобілів відрізняються від вимог до легкових автомобілів. У відповідності до пункту 15.10 ПДР, вантажні автомобілі мають додаткові обмеження щодо зупинки, але ці обмеження застосовуються з урахуванням інших факторів, таких як знаки або дорожня розмітка.

Крім того, він не має ведійського посвідчення категорії, яка надає право керувати вантажними автомобілями (категорія С або СЕ). Це означає, що він фізично не міг керувати автомобілем TGX 18.480 в момент, коли було зафіксовано правопорушення.

Отже, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесена щодо особи, яка не могла керувати вантажним транспортним засобом через відсутність відповідної категорії посвідчення водія. Автомобіль марки TGX 18.480 не підпадає під стандартні правила для легкових транспортних засобів, що вимагає додаткового дослідження обставин порушення. Відсутність доказів факту керування транспортним засобом свідчить про неповне з`ясування обставин справи, що є порушенням статті 280 КУпАП.

Звертає увагу, що винесена постанова серії ЕНА № 3582109 стосується автомобіля марки TGX 18.480 з номерним знаком НОМЕР_1 . Утім фактично в його розпорядженні на підставі довіреності перебуває автомобіль марки Dodge Journey, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є Гергієва Аліна Віталіївна, який був припаркований за адресою вул. Федьковича, 9 у місті Львові та евакуйований до штрафмайданчика, хоча до постанови не додано жодних доказів, які б підтверджували, що саме цей транспортний засіб вчинив порушення та не встановлено, що саме він керував даним транспортним засобом.

Звертає увагу, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення рядовим поліції Мавровим Романом Богдановичем не встановлено особу водія, а постанову винесено щодо позивача лише на підставі його звернення до Управління патрульної поліції у Львівській області за адресою: місто Львів, вул. Перфецького, 19.

Наголошує, що у справі відсутні докази того, що саме він був водієм або особою, яка припаркувала автомобіль з порушенням ПДР.

Звертає увагу на тому, що притягнення до відповідальності повинне ґрунтуватися на чітких доказах, а не на підставі звернення. Це свідчить про порушення принципу законності та правової визначеності, гарантованого практикою Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України», № 33949/02).

Така обставина також порушує основні вимоги до складання постанови, передбачені статті 283 КУпАП, адже постанова має містити точний опис обставин правопорушення, які стосуються конкретного транспортного засобу та особи водія.

Розбіжність у транспортних засобах є суттєвим недоліком, який позбавляє постанову юридичної обґрунтованості та унеможливлює захист його прав, оскільки дії, які ставляться у провину, стосуються іншого транспортного засобу, яким позивач не керував та до якого не має відношення.

Отже, у постанові допущено істотні помилки щодо марки, номерного знака та власника транспортного засобу, не встановлено дані особи водія, який керував транспортним засобом, вказана інша адреса місця паркування автомобіля, а також до постанови не додано жодних доказів вчинення адміністративного правопорушення, що робить постанову неправомірною та необґрунтованою.

У контексті оскаржуваної постанови інспектором поліції були здійснені дії щодо евакуації транспортного засобу, який перебував у його користуванні. Однак ці дії не можуть слугувати належним підтвердженням саме вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки до постанови не було додано жодних доказів того, що він керував транспортним засобом під час його зупинки. Таким чином, факт евакуації сам по собі не є достатнім для встановлення його вини у правопорушенні, передбаченому частиною 3 статті 122 КУпАП.

Ухвалою від 16.12.2024 року первинну позовну заяву залишена без руху.

20.12.2024 року від відповідача, за допомогою підсистеми «Електронний Суд», надійшов до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити повністю у задоволенні позову, розглядати справу без участі сторони відповідача.

У даному відзиві зазначив, що доводи позивача про те, що притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставним та необґрунтованим абсолютно не відповідають дійсності, є пустослівними та жодним чином непідтвердженими. Звертає увагу суду на те, що здійснюючи патрулювання території Франківського району у місті Львові, працівники патрульної поліції отримали виклик на службовий планшет про те, що за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 11, припарковано транспортний засіб із порушенням ПДР, а саме даний транспортний засіб перешкоджав виїзду інших транспортних засобів. На відеозаписах із нагрудних відеореєстраторів працівників поліції чітко видно, що автомобіль припарковано саме у місті Львові, по вул. Федьковича, 11, відтак, доводи позивача про те, що в постанові невірно вказано адресу «паркування автомобіля», також не знаходять свого підтвердження. Відтак, прибувши на виклик, патрульні поліцейські, як посадові особи єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язані були відреагувати на факт вчинення правопорушення. Отож, патрульними було відібрано пояснення у заявника, складено огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Враховуючи те, що транспортний засіб був припаркований, а водія на місці не було, поліцейські прийняли рішення про здійснення примусової евакуації даного автомобіля на спеціальний майданчик, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Тролейбусна, 1. Отож, дані дії поліцейських є абсолютно законними та чітко відповідають вимогам чинного законодавства. Звертає увагу суду й на те, що дана евакуація відбулась 01.12.2024 року близько 09 год. 15 хв., а постанову відносно позивача складено 01.12.2024 близько 11 год. 53 хв., адже позивач звернувся із вимогою "забрати" даний автомобіль із спеціального майданчика саме близько 2 (двох годин) після евакуації. Відтак, цілком логічно та законно поліцейський, виконуючи службові обов`язки, в Управлінні виніс відносно позивача відповідну постанову, при цьому ознайомивши позивача із його правами та роз`яснивши суть вчиненого ним правопорушення. Тобто, позивач намагається ввести суд в оману тим, що, начебто, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна була виноситись одразу після евакуації транспортного засобу, адже згідно ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. А. враховуючи те, що розгляд справи на місці евакуації провести було неможливо, адже, водія транспортного засобу на місці вчинення правопорушення не було, відтак, розгляд справи відбувся під час звернення позивача до управління, відтак, постанова була винесена саме тоді. Разом з тим, під час винесення відповідної постанови, виникла технічна помилка та вказано інший номерний знак, а саме НОМЕР_1 . Проте, дана описка жодним чином не «по впливала» на суть вчиненого правопорушення, адже постанова винесена відносно позивача, а не власника даного автомобіля, а дані позивача у цій постанові вказано вірно. Відтак, дана описка не може бути підставою для скасування відповідної постанови.

26.12.2024 року позивачем на виконання вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, за допомогою підсистеми «Електронний Суд», подано, зокрема позовну заяву в новій редакції.

Ухвалою від 30.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 13 год. 30 хв. 10.01.2025, з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано від Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції докази, а саме: відео з боді-камери інспектора 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області рядового поліції Маврова Романа Богдановича із записом розгляду адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; відеозаписи із портативних відеореєстраторів працівників патрульної поліції, на яких зафіксовано факт порушення правил стоянки автомобілем зазначеним в постанові, а саме: автомобіль марки TGX 18.480 з номерним знаком НОМЕР_1 . Запропоновано відповідачу у семиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву.

10.01.2025 року позивачем, за допомогою підсистеми «Електронний Суд», подано відповідь на відзив в якому зокрема зазначив, що відзив на позовну заяву поданий відповідачем в електронній системі 20.12.2024 до відкриття провадження в справі та стосується позовної заяви в попередній редакції. Вважає, що суд не може враховувати відзив на позовну заяву в попередній редакції у розгляді справи. Просить задовольнити позовні вимоги, розгляд справи провести без його участі.

Ухвалою від 10.01.2025 розгляд справи відкладено на 22 січня 2025 року о 15 год. 00 хв., повторно витребувано вказані докази, а також продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву в новій редакції до 21 січня 2025 року.

В судове засідання 22.01.2025 сторони не з`явилися.

12.01.2025 року позивачем, за допомогою підсистеми «Електронний Суд», подано заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги, розгляд справи провести без його участі.

Станом на 22.01.2025 ухвала суду від 10.01.2025 залишилася не виконаною в частині витребування доказів та надання відповідачем відзиву на позовну заяву в новій редакції.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 22 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи /у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження/ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив, наступні обставини.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3582109 від 01.12.2024, ОСОБА_1 . 01.12.2024 о 11 год. 48 хв. в м. Львів, вул. Федьковича, 11, здійснив зупинку (стоянку) транспортного засобу TGX 18.480 номерний знак НОМЕР_1 у місцях, що унеможливлюють рух інших ТЗ, чим порушив п. 15.10 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн (а.с.11).

Спірні правовідносини носять публічно-правовий характер та виникли між сторонами у зв`язку з незгодою позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень про порушення позивачем Правил дорожнього руху та накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію"(далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Розділом 15 Правил дорожнього руху, що були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 (далі -ПДР), передбачено правила зупинки та стоянки транспортних засобів.

Пунктом 15.1 ПДР встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

У випадку відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху), що передбачено п.15.2.

Згідно з п. 15.10 «д» ПДР, стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Слід зазначити, що положенням п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Згідно зі ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Приписами ст. 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Приписами ст. 251 КУпАП, встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 258 КУпАП встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Стаття 280 КУпАП передбачає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а саме: орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз положень зазначених статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, суд зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення не лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, а й у інших випадках, оскільки ч. 3 ст. 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17 (адміністративне провадження № К/9901/1403/17), яка враховується судом при вирішенні цих правовідносин.

Судом враховується роз`яснення, викладені у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якими зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В оскаржуваній постанові серії ЕНА № 3582109 від 01 грудня 2024 року відсутня інформація про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис події. При цьому факт вчинення порушення ПДР, за який настає відповідальність на підставі ч. 3 ст. 122 КУпАП, позивач не визнає.

З приводу наданого відповідачем відзиву на позовну заяву, який на думку позивача не може бути врахований судом, оскільки наданий на попередню редакцію позовної заяви та ще до відкриття провадження у справі, суд вважає необхідним зазначити таке.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22: колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд також зауважив, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Відтак суд, з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, з метою дотримання принципу змагальності сторін, передбаченого ст. 9 КАС України, вважає за доцільне розглянути відзив відповідача та дослідити долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву фото та відеоматеріали, надавши їм належну правову оцінку.

З долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву копій фотографій (а.с.34-35) вбачається, що транспортний засіб марки Dodge Journey, номерний знак НОМЕР_2 припаркований на тротуарі на вздовж будинків №9 та № 11 по вул. Федьковича. При цьому, як видно із фотографії (а.с.35) передня частина вказаного автомобіля в значній мірі виступає за межі тротуару та перешкоджає можливому виїзду інших транспортних засобів з двору будинку №11 по вул. Федьковича, закритого металевими воротами.

Вказані обставини також підтверджуються долученими відповідачем до відзиву відеозаписами, з огляду яких вбачається, що після фіксації та складення акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу марки Dodge, номерний знак НОМЕР_2 , транспортний засіб був евакуйований за допомогою транспортним засобом МАЗ, номерний знак НОМЕР_3 .

Факт того, що вказана подія мала місце у м. Львові сторонами не оспорюється та підтверджується поясненнями, викладеними сторонами у заявах по суті спору та наявними у матеріалах справи відеоматеріалами.

Відтак суд вважає доведеним факт паркування транспортного засобу марки Dodge Journey, номерний знак НОМЕР_2 із порушенням ПДР, а саме п. 15.10 «д» ПДР, відповідно до якого стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів, чим вчинене правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП України.

З огляду на вказане, суд виснує, що у поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області рядового поліції Маврова Р.Б. були підстави у відповідності до п. 8. ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та прийняття рішення про застосування адміністративного стягнення до особи, яка його вчинила.

Судом відхиляються доводи позивача про те, що зазначення у оскаржуваній постанові іншого транспортного засобу з іншим номерним знаком свідчить про істотні помилки, що унеможливлюють належне визначення факту правопорушення, що робить постанову неправомірною та необґрунтованою, оскільки окремі недоліки оформлення постанови у справі про адміністративні правопорушення не можуть розглядатись як підстава для її скасування, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови вбачається суть порушення. Помилка в зазначенні транспортного засобу на якому скоєно адміністративне правопорушення, що допущена в постанові, є очевидною, її усунення не впливає на суть постанови та не може бути самостійною достатньою підставою для скасування постанови.

Водночас відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що саме позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Dodge Journey, номерний знак НОМЕР_2 , який в подальшому був припаркований із порушенням п. 15.10 «д» ПДР, відповідно до якого стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Суд не погоджується із доводами відповідача про те, що позивач намагається ввести суд в оману, адже він дійсно порушив ПДР, припаркувавши за адресою: м. Львів, вул. Федьковича. 11, транспортний засіб Dodge Journey, оскільки з долучених відповідачем відеоматеріалів вбачається, що під час встановлення поліцейськими події адміністративного правопорушення і подальшої евакуації транспортного засобу марки Dodge Journey, номерний знак НОМЕР_2 , водій вказаного автомобіля відсутній.

Інших доказів про вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, окрім самої спірної постанови відповідачем не надано.

Відповідно до примітки до ст. 122 КУпАП України, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Згідно із ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідачем не надано суду доказів того, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, або є відповідальною особою у розумінні ч. 1 ст. 14-2 КУпАП.

В оскаржуваній постанові відсутні докази, що свідчать про вину позивача у порушенні вимог ПДР, відповідно до положень статті 251 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи наведене вище, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення спірної постанови не може вважатися законним і обґрунтованим.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 286 КАС України).

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано вагомих доказів на підтвердження того, що саме позивач допустив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122КУпАП, а відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 18 березня 2020 року (провадження №11-1287апп18, справа № 543/775/17) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16) про те, що у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач при зверненні до суду, через підсистему «Електронний суд», сплатив судовий збір у розмірі 484,48 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №TK79-DF45-STME від 11.12.2024.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 484, 48 грн на користь позивача.

Керуючись ст. 5, 6, 77, 139, 241-250, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 3582109 від 01 грудня 2024 року, винесену рядовим поліції Мавровим Романом Богдановичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за пунктом 15.10 ПДР України згідно з частиною 3 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу розміром 680,00 грн.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, ЄДРПОУ , адреса: вул. Перфецького, 19, м. Львів, 79053.

Повний текст рішення складено 22.01.2025 року.

Суддя Попадюк С.С.