Справа № 300/1703/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

23 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/1703/24 пров. № А/857/34822/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Обрізка І. М.
суддів -Іщук Л. П.
Шинкар Т. І.

перевіривши в електронній формі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у справі № 300/1703/24 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 січня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з порушеннями строків встановлених ч.1 ст.295 КАС України, та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявленого недоліку.

Копію зазначеної ухвали скаржник отримав 03 січня 2025 року до електронного кабінету користувача підсистеми "Електронний суд" ,що підтверджується довідкою Восьмого апеляційного адміністративного суду про доставку електронного листа. Зважаючи на надану законодавцем до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС технічну можливість розглядати (формувати та зберігати) справи в паперовій, електронній чи змішаній формі, суддя доповідач вважає за доцільне дану справу розглядати у змішаній формі без витребування такої із суду першої інстанції.

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк, скаржником до суду заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, яке обґрунтоване тим, що первинна апеляційна скарга подавалася у строк, визначений КАС України, однак, була повернута через несплату судового збору. Військова частина НОМЕР_1 подала повторно апеляційну скаргу, однак, така знову ж таки була повернута через несплату судового збору. Звертає увагу на те, що повернення поданих апеляційний скарг відбулося не з вини військової частини, а з причин, які не залежали від неї, зокрема, через відсутність коштів у бюджеті. Покликається на постійне перебування у зоні бойових дій. .

Як встановлено з матеріалів справи, оскаржуване рішення прийнято 26 червня 2024 року.

Вперше апеляційна скарга була подана скаржником року в межах строку апеляційного оскарження, проте вказана апеляційна скарга ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року повернута скаржнику у зв`язку з несплатою судового збору.

Вдруге апеляційна скарга також ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року була повернута скаржникові у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху - ненадання документу про сплату судового збору.

Вказані ухвали суду апеляційної інстанції отримані скаржником в електронному вигляді та в касаційному порядку не оскаржувалися.

Неналежне виконання скаржником вимог Кодексу адміністративного судочинства України в частині порядку подання апеляційної скарги та відповідних документів до неї, зокрема, документу про сплату судового збору, не є поважною підставою для поновлення строку апеляційного провадження.

Втретє апеляційна скарга подана скаржником через Електронний суд 08 грудня 2024 року, тобто з порушенням встановленого КАС України строку на апеляційне оскарження.

Законодавець передбачає можливість повторного звернення із заявою (скаргою) до суду, проте таке звернення повинно бути здійснено у строки, передбачені КАС України для подання заяви, позову чи апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що повернення апеляційної скарги, поданої вперше, та вдруге у зв`язку з певними її недоліками, не є об`єктивно непереборною обставиною чи істотною перешкодою для своєчасного вчинення процесуальних дій, а за своєю суттю є суб`єктивною обставиною та не може бути прийнято судом апеляційної інстанції як підстава для поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення.

Суд апеляційної інстанції при отриманні апеляційної скарги вже втретє не уповноважений надавати оцінку законності та обґрунтованості судових рішень апеляційної інстанції про повернення апеляційних скарг. І з такими ухвалами апеляційного суду відповідач погодився та не оскаржував в касаційному порядку.

Подаючи апеляційну скаргу без сплати судового збору вперше та вдруге, та при наявності ухвали апеляційного суду про усунення недоліків шляхом сплати відповідного судового збору у достатній строк, та не сплативши такий збір у встановлені ухвалою строки, скаржником при поданні апеляційної скарги втретє, штучно створені умови ніби то поважності пропущення строку апеляційного оскарження.

Судовий збір сплачено скаржником лише 23 грудня 2024 року (майже через п`ять місяців після закінчення строку апеляційного оскарження), а втретє апеляційна скарга подана 08 грудня 2024 року, тобто поза межами строку апеляційного оскарження.

Колегія суддів вважає, що наведені скаржником обставини, що унеможливлювали своєчасне подання апеляційної скарги, не є належними підставами для поновлення строку апеляційного провадження, навіть в умовах воєнного стану, оскільки будь-яких змін до КАС України щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків не вносились.

Крім того, наведені скаржником обставини неможливості своєчасно подати апеляційну скаргу все ж таки не завадили йому двічі до цього подавати апеляційні скарги, проте без дотримання вимог КАС України до апеляційних скарг.

Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені скаржником причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними.

Колегія суддів також зазначає, що державні органи є рівними перед законом і судом, поряд з іншими учасниками справи, та зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, в тому числі при оскарженні судових рішень в апеляційному порядку, та не можуть зловживати наданими їм процесуальними правами.

Cкаржник, який діє як суб`єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, не може і не повинен отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу належного урядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку.

Колегія суддів наголошує, що однією з основоположних аспектів та складовою частиною верховенства права є правова визначеність, яка передбачає дотримання принципу res judicata (вирішена справа), тобто остаточності судового рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Принцип res judicata визнано на міжнародному рівні та зафіксовано, в тому числі, у пункті 1 статті 44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язковість остаточності судового рішення як основи принципу верховенства права Європейський суд з прав людини розглядав неодноразово. Так, у справі «Христов проти України» суд констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка передбачає принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Як встановлено вище, апеляційна скарга подавалася двічі, поверталася у зв`язку з несплатою судового збору, тобто, відповідач реалізував своє право на повторне звернення до суду апеляційної інстанції зі значним проміжком часу.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип правової визначеності.

Суд зауважує, що у клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку скаржник посилається саме на введення в Україні воєнного стану, а саме на постійне перебування особового складу Військової частини НОМЕР_1 в зоні ведення активних бойових дій на території Запорізької області, що ускладнило вчасне отримання та направлення кореспонденції уповноваженими представниками скаржника.

Неможливість здійснення процесуальних дій учасником процесу задля визнання підстави поважною причиною пропуску процесуального строку має бути реальною. Указані ж доводи скаржника є неаргументованими, адже не містять належно підтвердження доказами.

Суд не заперечує, що вказані обставини могли ускладнити дотримання строку на касаційне оскарження, однак вони не підтверджені достатніми та належними доказами (наприклад, наказами командування про залучення особового складу Військової частини НОМЕР_1 , зокрема осіб, що були відповідальними за підготовку апеляційної скарги, до бойових дій, при цьому, врахуванню підлягає також і тривалість пропущеного строку.

Крім того, скаржник не надав доказів того, що в період з 26 червня 2024 року (дата постановлення оскаржуваної постанови) по 08 грудня 2024 року (день направлення апеляційної скарги) особовий склад та юридичний відділ Військової частини НОМЕР_1 постійно перебували в зоні активних бойових дій.

Суд зазначає, що, дійсно, введений в Україні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади (місцевого самоврядування). Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в ухвалі від 09 липня 2024 року у справі №280/5456/22.

Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали скаржнику скористатись правом на звернення з апеляційною скаргою у межах визначеного КАС України строку, скаржник не зазначає та не надає.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі викладеного, керуючись статтями 298, 299, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в заяві про поновлення строку апеляційного оскарження Військової частини НОМЕР_1 .

Відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження Військової частини НОМЕР_1 .

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року у справі № 300/1703/24 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_2 про зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалу разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар