Справа № 160/7423/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 січня 2025 року

м. Київ

справа №160/7423/24

адміністративне провадження № К/990/47165/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дяченко Олексій Володимирович, на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно;

- зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 85 927,84 грн;

- визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 22.02.2019 включно;

- зобов`язати В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4 027,67 грн в місяць у загальній сумі 47 468,97 грн за період з 01.03.2018 по 22.02.2019 включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Рішенням від 31.05.2024 Дніпропетровського окружного адміністративного суду позов задоволено.

Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу.

Постановою від 20.11.2024 Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу В/ч НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове судове рішення про часткове задоволення позову:

- визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно.

- зобов`язано В/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року з урахуванням виплачених сум.

- визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 22.02.2019 включно.

- зобов`язано В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 22.02.2019 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації (індексації-різниці) відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дяченко О.В., не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Єресько Л.О. (наказ від 17.12.2024 № 992/0/52-24) та на лікарняному (з 15.01.2025 по 17.01.2025), - питання щодо відкриття касаційного провадження вирішується колегією суддів по виходу судді з лікарняного.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За частиною першою статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 провадження у цій справі здійснювалося за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Отже, посилання на відповідну підставу оскарження, визначену частиною четвертою статті 328 КАС України, має обов`язково наводитись у поєднанні із зазначенням та обґрунтуванням винятків, передбачених пунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 цього Кодексу.

Скаржник на обґрунтування підпунктів «а-в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій приймають кардинально різні рішення в аналогічних (типових) справах щодо виплати індексації-різниці грошового забезпечення військовослужбовцям посилаючись на різну правову позицію Верховного Суду, а саме:

- одні враховують правову позицію Верховного Суду у постановах від 28.09.2022 у справі №400/1119/21, від 28.09.2022 у справі №560/3965/21, від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 12.04.2023 у справі №560/13302/21 щодо необхідності належного дослідження доказів, а саме: визначають розмір збільшення грошового забезпечення позивача в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року та суму індексації в березні 2018 року при застосуванні базовим місяцем січня 2008 року, як наслідок встановлюють право позивача на отримання індексації-різниці грошового забезпечення у фіксованій величині починаючи з 01.03.2018 року (зокрема: постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 у справі № 420/10946/22, від 26.04.2023 у справі № 420/13509/22, від 05.05.2023 у справі №420/12063/22, від 05.05.2023 у справі № 420/13504/22)

- інші не виконують вимоги процесуального права, не досліджують розмір збільшення грошового забезпечення позивача в березні 2018 року та суму індексації, а керуються постановами Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 580/3335/21, від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а просто відмовляючи у виплаті індексації грошового забезпечення військовослужбовцям починаючи з 01.03.2018 (зокрема: постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі № 520/1800/22, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 у справі № 420/23183/21, від 19.04.2023 у справі № 420/3129/22, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 у справі № 160/16075/22, постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2023 у справі № 240/23550/21).

Як наслідок, зауважує скаржник, знову значну частину військовослужбовців позбавлено права на отримання гідного грошового забезпечення у вигляді індексації-різниці грошового забезпечення.

Однак ці доводи наведені скаржником у касаційній скарзі без взаємозв`язку з обставинами цієї конкретної справи.

Скаржник також посилався на те, що справа становить значний суспільний інтерес для військовослужбовців, та має виняткове значення для позивача, оскільки судом було фактично позбавлено позивача права на отримання індексації грошового забезпечення в період де вона була виплачена не в повному обсязі, при цьому загальна сума невиплачненої індексації складає річний дохід позивача.

Як слідує із змісту суду апеляційної інстанції, цим судом враховані висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 06.07.2023 у справі № 560/6684/22, від 15.08.2023 у справі №400/3784/22 та інших, відповідно до яких для належного та ефективного захисту прав та інтересів позивача судам необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих ним сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити, а також у постановах від 14.09.2022 у справі №420/3121/22, від 07.11.2022 у справі № 420/19954/21 та інших щодо застосування абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовну заяву в частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розрахувати розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року та різницю між сумою індексації за березень 2018 року (4463,15 грн) і розміром підвищення доходу для визначення суми індексації-різниці не є можливим, оскільки в матеріалах справи наявна лише відомість Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, яка не містять жодних відомостей про суми грошового забезпечення позивача у спірні періоди.

Твердження касатора про те, що позбавлений можливості спростувати обставини встановлені у оскаржуваному рішенні суду, подавши нову позовну заяву, оскільки при розгляді саме цієї справи розглядається сума індексації та питання правильності встановлення розміру індексації-різниці грошового забезпечення у фіксованій величині починаючи з 01.03.2018, що не може бути повторно розглянуто у новій справі через тотожність предмету справи, не відповідає дійсності, позаяк позивач не позбавлений можливості оскаржувати розрахунок індексації після його проведення, у випадку незгоди з таким розрахунком.

Поряд із цим, зазначення у касаційній скарзі доводів щодо обґрунтування підпунктів «а-в» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, приписами пунктів 1-4 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник вказує, що судом апеляційної інстанції не враховані правові висновки щодо застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, які викладено у постановах Верховного Суду від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22, від 07.12.2023 у справі № 360/381/23, від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 12.04.2023 у справі №560/13302/21, від 20.04.2023 у справі №320/8554/21, від 03.052023 у справі №160/10790/22, від 09.05.2023 у справі №120/2234/22-а, від 09.05.2023 у справі №400/12702/21, від 09.05.2023 у справі №560/538/22, від 09.05.2023 у справі №580/8769/21, від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22, від 27.07.2023 у справі №160/12028/22, від 03.08.2023 у справі №420/23183/21, від 15.08.2023 у справі №580/9339/21, від 15.08.2023 у справі № 400/3784/22, від 15.08.2023 у справі №520/1800/22, від 17.08.2023 у справі №160/4155/22, від 17.08.2023 у справі №580/3967/22, від 28.08.2023 у справі №420/17338/22, від 07.09.2023 у справі №480/5766/22, від 07.09.2023 у справі №160/16084/22, від 07.09.2023 у справі №420/12787/22, від 26.09.2023 у справі №200/4531/22, від 27.09.2023 у справі №420/23176/21, від 02.11.2023 у справі №420/21528/21, від 09.11.2023 у справі №420/4325/23, від 09.11.2023 у справі №420/3131/22, від 29.11.2023 у справі №480/13752/21, від 29.11.2023 у справі №420/14978/22, від 30.11.2023 у справі №420/616/23, від 06.12.2023 у справі №160/16075/22, від 07.12.2023 у справі №360/381/23, від 21.12.2023 у справі № 420/10945/22, від 18.01.2024 у справі №580/1056/22, від 24.01.2024 у справі №200/11549/21, від 24.01.2024 у справі №400/8139/21, від 31.01.2024 у справі №320/15395/21, від 31.01.2024 у справі №320/6441/22, від 31.01.2024 у справі №320/12968/21, від 31.01.2024 у справі №320/9152/21, від 05.02.2024 у справі №360/383/23, від 21.03.2024 у справі №160/13277/22, від 03.04.2024 у справі №420/8465/23, від 04.04.2024 у справі № 160/4155/22, від 10.04.2024 у справі №200/564/23, від 11.04.2024 у справі №160/11742/22, від 11.04.2024 у справі №420/14952/22, від 18.04.2024 у справі № 280/4812/23, від 18.04.2024 у справі №160/10789/22, від 30.04.2024 у справі №360/700/23, від 14.05.2024 у справі №420/4659/23, від 23.05.2024 у справі №160/15411/23, від 28.05.2024 у справі №160/14683/23, від 30.05.2024 у справі № 200/2737/21-а, від 06.06.2024 у справі №280/4745/23, від 11.06.2024 у справі №420/16902/22, від 12.06.2024 у справі №140/1601/23, від 26.06.2024 у справі №520/16852/21, від 27.06.2024 у справі №440/1497/22, від 27.06.2024 у справі №580/602/22, від 28.06.2024 у справі №200/2319/23, від 02.07.2024 у справі №420/14105/20, від 02.07.2024 у справі №520/9896/2020, від 10.07.2024 у справі №380/21613/21, від 10.07.2024 у справі №360/727/23, від 25.07.2024 у справі №280/5666/22, від 31.07.2024 у справі №200/4613/22, від 15.08.2024 у справі №620/7524/23, від 19.09.2024 у справі № 400/7201/21, від 19.09.2024 у справі №400/2015/22, від 10.10.2024 у справі №360/1086/23, від 24.10.2024 у справі №580/3369/22, від 24.10.2024 у справі №560/16954/21, від 24.10.2024 у справі №420/13056/21, від 24.10.2024 у справі №320/14116/21, від 31.10.2024 у справі №420/21242/21, від 08.11.2024 у справі №420/24634/21, від 08.11.2024 у справі №200/5940/23, від 08.11.2024 у справі №420/24642/21, від 08.11.2024 у справі №200/16532/21, від 15.11.2024 у справі №200/11548/21.

Умовою для перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

При встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду на які посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий /висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених обставин у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Так, за обставинами цієї справи саме відсутність відомостей про суми грошового забезпечення позивача у спірні періоди стали підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції.

Тому наведені скаржником постанови ухвалені за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цих постановах Верховного Суду є необґрунтованими.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Доводи касаційної скарги фактично, зводяться до переоцінки встановлених судом апеляційної інстанції обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Обмеження переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються з ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Європейський Суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 щодо неприйнятності заяви у справі Azyukovska v. Ukraine, № 26293/18), в якій заявницею оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності, указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996, № 21920/93; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997, № 26737/95).

На підставі викладеного, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

З аналізу доводів касаційної скарги слідує, що скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду цієї справи.

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, прийняті у справі, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів попередніх інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дяченко Олексій Володимирович, на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов А.Г. Загороднюк