Справа № 320/29377/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить:

- визнати протиправними бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 з 05.03.2019 пенсії із розрахунку 90% грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру за посадою керівника розвідувального органу Міністерства оборони України згідно довідки командування військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2020 № 222/4/164/239/780;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 05.03.2019 пенсію із розрахунку 90% грошового забезпечення без обмежень максимального розміру за посадою керівника розвідувального органу Міністерства оборони України, згідно довідки виданої фінансово-економічним управлінням військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2020 № 222/4/164/239/780, виготовленої згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» від 19.10.2016 № 718, із змінами, з усіма видами надбавок, доплат та проведених виплат.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про протиправну відмову відповідача у перерахунку пенсії на підставі нової довідки про розмір його грошового забезпечення, яка містить додаткові складові грошового забезпечення позивача, оскільки обов`язок відповідача по перерахунку пенсії на підставі нової довідки про складові грошового забезпечення визначено Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 з 05.03.2019 пенсії, без обмеження максимального розміру згідно довідки командування військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2020 № 222/4/164/239/780.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 05.03.2019 пенсію без обмежень максимального розміру, згідно довідки виданої фінансово-економічним управлінням військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2020 № 222/4/164/239/780, виготовленої згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» від 19.10.2016 № 718, із змінами, з усіма видами надбавок, доплат та проведених виплат.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату з 05.03.2019 року пенсії із розрахунку 90% грошового забезпечення, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано усі фактичні обставини справи, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року та від 18 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Від представника Головного управління ПФУ в м. Києві відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 01.04.2004 року знаходиться на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач звернувся із заявою та довідкою про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 13.11.2020 № 222/4/164/239/780 до відповідача, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії з 05.03.2019 із розрахунку 90% грошового забезпечення без обмежень її максимального розміру за посадою командира військової частини НОМЕР_1 на підставі довідки, виготовленої відповідно до постанови КМУ «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» №718 із змінами, з усіма видами підвищень, надбавок та проведених виплат.

Листом від 22.03.2023 Головне управління ПФУ в м. Києві повідомило позивача, що підстави для проведення перерахунку пенсій по довідці від 13.11.2020 за №222/4/164/239/780 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019, призначених відповідно до Закону №2262-XII відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з 05.03.2019 - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18 виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, тому з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону № 2262 та ст. 9 Закону № 2011. Суд зазначив, що право позивача на перерахунок пенсії є беззаперечним, а передумовою для його проведення є оформлення відповідним органом оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. За таких обставин, відмовляючи позивачеві у перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення відповідач діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.

В частині здійснення перерахунку та виплати пенсії, виходячи із розрахунку 90% грошового забезпечення, суд зазначив, що відповідачем фактично не було перераховано позивачу пенсію як особі, яка має право на такий перерахунок, спору щодо виплати позивачу пенсії у розмірі 90% від грошового забезпечення на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало. Таким чином, оскільки відповідач ще не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Оскільки рішення суду щодо задоволених позовних вимог не оскаржується, за відсутності обставин, визначених частиною другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів не надає правової оцінки доводам суду в частині їх задоволення.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (VanOosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Колегія суддів зауважує, що відмовляючи у перерахунку, відповідач не висловлювався щодо перерахунку пенсії з розрахунку 90% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки вважав, що позивач немає права на перерахунок взагалі.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №826/14361/18, яке набрало законної сили 15.02.2019 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01.05.2016 пенсію без обмеження максимального розміру із розрахунку 90% грошового забезпечення посади керівника розвідувального органу Міноборони, відповідно до довідки фінансового-економічного управління військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2018 №22214/166/239/1850, з урахуванням надбавок, доплат та підвищень.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 640/18571/20, яке набрало законної сили 26.05.2022 зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.04.2019 пенсію із розрахунком 90% грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру за посадою керівника розвідувального органу Міноборони згідно довідки командування військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2019 №222/4/168/239/97, з урахуванням раніше виплачених сум.

Звуження вказаної соціальної гарантії не допускається. Таким чином, вказаними рішеннями фактично установлено обов`язок Головного управління ПФУ в місті Києві виплачувати позивачу пенсію із розрахунку 90% грошового забезпечення.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відтак, з огляду на те, що право позивача на перерахунок пенсії із розрахунком 90% грошового забезпечення встановлено рішеннями суду, які набрали законної сили, то позовні вимоги в цій частині цілком обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На переконання колегії суддів, позовні вимоги про захист права не можуть вважатися передчасними, якщо вони були предметом правовідносин, з яких виник спір, а відсутність заперечень у рішенні відповідача, що оскаржується, не свідчить, що з питань перерахунку пенсії позивача без обмеження максимального розміру відсутній спір.

Таким чином, перерахунок та виплата пенсії позивача має здійснюватися із розрахунку 90% грошового забезпечення, у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, змінити резолютивну частину рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року.

Положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі №320/29377/23 в резолютивній частині змінити, виклавши її в наступній редакції:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року пенсії із розрахунку 90% грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру згідно довідки командування військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2020 № 222/4/164/239/780.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року пенсію із розрахунку 90% грошового забезпечення без обмежень максимального розміру згідно довідки, виданої фінансово-економічним управлінням військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2020 № 222/4/164/239/780, виготовленої згідно постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу» від 19.10.2016 № 718, із змінами, з усіма видами надбавок, доплат та проведених виплат.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова