Справа № 521/18747/24
Суддя: Шевчук Н. О.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження № 2-а/521/28/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Шевчук Н.О.,

секретаря судового засідання: Жекової А.О.

за участю учасників, представників учасників справи:

від ОСОБА_1 адвокат Красношлик А.О., на підставі ордера;

від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , за довіреністю

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до до ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог адміністративного позову.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 через свого представника Красношлик А.О. звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у якому просив суд: поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення № 454 від 24.10.2024 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесеної ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.; скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 454 від 24.10.2024 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесеної ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити; стягнути на користь ОСОБА_1 , судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 616 грн. 50 коп. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Зокрема, за доводами адміністративного позову, позивач вказав, що з оскаржуваною постановою не згоден, вважає її безпідставною, необґрунтованою, та такою, що прийнята всупереч положень чинного законодавства.

Так, за твердженнями позивача, у нього не виникло обов`язку пройти ВЛК, оскільки жодних повісток останній не отримував, навпаки, він самостійно добровільно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для оформлення військово-облікового документу нової форми та оформлення відстрочки на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з тим, що він є здобувачем вищої освіти, який навчається за денною формою здобуття освіти і здобуває рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч. 2 ст. 10 Закону України "Про освіту", поряд з цим жодного направлення на проходження військово-лікарської комісії він не отримав. Разом з тим, враховуючи те, що позивач звернувся до відповідача із вимогою про надання йому відстрочки, до моменту прийняття рішення за результатами її розгляду, взагалі не підлягав направленню на проходження військово-лікарської комісії. Проте, в подальшому таки пройшов ВЛК.

Також, за доводами позивача, 11.02.2008 року ОСОБА_1 було взято на військовий облік призовників, у той же час ним було пройдено військово-лікарську комісію, за результатами якої було встановлено, що він потребує лікування, а дата чергового переогляду зазначена не була.

Відтак, на переконання позивача, оскільки у 2018 році, розмір штрафу за порушення правил військового обліку та законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію був значно менший, ніж станом на сьогоднішній день, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за непроходження ВЛК у 2018 році у вигляді штрафу у 17 000 гривень буде грубим порушенням конституційного принципу незворотності дії нормативно-правового акту в часі, встановленого ст. 58 Конституції України.

Окрім наведеного, позивач вказав, що громадяни зобов`язані з`являтися за рішенням та викликом територіального центру комплектування та соціальної підтримки, поряд з цим, жодних повісток на проходження ВЛК ОСОБА_1 не отримував, а самостійно з власної ініціативи з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 25.09.2024 року, внаслідок чого твердження відповідача про порушення позивачем ч. 1 ст. 22 Закону України мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не відповідає дійсності.

Вказане, на переконання позивача, свідчить про те, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови, а також закриття справи про адміністративне правопорушення.

Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Після надходження та реєстрації зазначеної позовної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст. 18 КАС України.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 21.11.2024 року у справі №521/18747/24 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до Малиновського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення; прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення; призначено справу до судового розгляду.

20.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (вх. №2617), у якому представник відповідача просив суд рішення суб`єкта владних повноважень залишити без змін, а позовну заяву - без задоволення.

Зокрема, за доводами відзиву відповідач вважає, що позовні вимоги, які викладені у позовній заяві позивачем є необґрунтованими, безпідставними та такими що не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджені доказами (належними, допустимими достовірними та достатніми), а тому потребують залишення їх без задоволення.

Так, посилаючись на позицію позивача, викладену в позові, відповідач зауважив, що перед притягненням до адміністративної відповідальності позивача, були перевірені його облікові дані, внаслідок чого було встановлено що на момент складання уповноваженою особою протоколу №9416, станом на 26.9.2024 року позивач на обліку військовозобов`язаних, не перебував, та не мав при собі військово-облікового документу, який би свідчив про його статус як військовозобов`язаного. Крім того, станом на 26.09.2024 року позивач не пройшов періодичне медичне обстеження військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За доводами відповідача, станом на 30.09.2024 року позивача було поставлено на військовий облік, як військовозобов`язаного, та 02.10.2024 року видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , а 09.11.2024 року позивач через електронний сервіс РЕЗЕРВ+ оформив відстрочку, у зв`язку із навчанням у ВНЗ.

Відповідач вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №2232, позивач зобов`язаний був стати на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_5 , на протязі 60-ти денного терміну відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, проте вказаного не зробив, не виконав покладені на нього законом обов`язки, та не актуалізував у визначений законом строк персональні дані, у тому числі і на протязі 7 (семи днів) з , як передбачено абзацом 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону № 3633-IX та приписами підпункту 8 пункту 1 Додатку 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487.

Таким чином, на переконання відповідача, у діях/бездіяльності позивача вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, де він не виконав покладені чинним законодавством на нього обов`язки, чим порушив на мою думку правила військового обліку, які передбачені частиною 11 статті 38 Закону № 2232-XII та пунктом 1 Додатку 2 до Порядку №1487.

Також, як зазначено відповідачем, останній вважає, що адміністративне правопорушення, факт якого зафіксовано у протоколі №9416 від 25.09.2024 і яке вчинене позивачем, полягало в умисному невиконанні ним обов`язку щодо дотримання правил військового обліку, які встановлені законодавством про військовий обов`язок та військову службу, і є триваючим порушенням.

За твердженнями відповідача, позивач в силу вимог Положення №402, зобов`язаний був періодично (один раз на 5 років) проходити медичне обстеження військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 , але він її нажаль, починаючи з 2008 року його не проходив, та будь-яких медичних висновків у продовж часу, які б підтверджували проходження ним медичного обстеження, у т.ч і ВЛК, до ІНФОРМАЦІЯ_4 , теж, не надавав, тому, аргументи та доводи позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого приписами ч. 3 ст. 210 КУпАП, є необгрунтованими, та не підтвердженими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу адвоката відповідач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_6 на теперішній час є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_7 , який не є окремою юридичною особою публічного права, та не має самостійного балансу, реєстраційних рахунків в органах Казначейства, та не є розпорядником бюджетних коштів відповідного рівня.

При цьому, на переконання відповідача, заявлена позивачем сума витрат у розмірі 12000 грн. є необґрунтованою та неспівмірною, такою, що не відповідає реальності таких витрат.

Відзив судом долучено до матеріалів адміністративної справи.

21.01.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів (вх. №4292), у якому представник позивача просив суд: поновити строк для подання доказів по справі №521/18747/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення; долучити до матеріалів справи №521/18747/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення докази, наданні разом з даним клопотанням.

До вказаного клопотання представником позивача суду було подано наступні документи на підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката: засвідчена копія платіжної інструкції № 0603-6АА1-КАК8-590С від 11.12.2024; засвідчена копія платіжної інструкції № ТХВТ-7СХ9-ХАЕЕ-9АТ6 від 10.01.2025; засвідчена копія Акту приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги від «20» січня 2025 року за договором про надання правничої допомоги № 370 від «11» листопада 2024 року; засвідчена копія рішення Ради адвокатів Харківської області №13/1/17 від 21 липня 2021 року, яким затверджені рекомендації щодо формування розміру гонорару адвоката.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги адміністративного позову з мотивів, що викладені письмово у позові. Просила суд його задовольнити, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник відповідача заперечував щодо вимог адміністративного позову з мотивів, викладених письмово у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Окрім наведеного, під час судового розгляду протокольною ухвалою судом вирішено задовольнити клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку на подання до суду додаткових доказів у даній справі, долучено до матеріалів адміністративної справи докази, надані представником позивача, щодо надання останнім правничої допомоги позивачу, оскільки такі додаткові докази стосуються не суті справи, а безпосередньо вирішення питання про відшкодування позивачу судових витрат.

Розглянувши адміністративну справу №521/18747/24, дослідивши письмові матеріали, вислухавши сторони, які з`явилися в судове засідання на розгляд справи, Малиновський районний суд міста Одеси дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення потребує часткового задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Так, судом у даній справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 11.02.2008 року був поставлений на облік як призовник у ІНФОРМАЦІЯ_8 , що вбачається з наявного у матеріалах справи Приписного посвідчення від 13.03.2008 року.

Судом встановлено, що 21.08.2024 року ОСОБА_1 на адресу відповідача направляв заяву про надання відстрочки, з відповідними додатками до неї, що вбачається з наявної у матеріалах справи поштової накладної та опису рекомендованого вкладення від 21.08.2024 року.

30.09.2024 року ОСОБА_1 через застосунок «Резерв+» оновив свої дані, його військово-обліковий документ сформовано 09.11.2024 року, що вбачається з наявного у матеріалах справи скрін-шоту застосунку.

Також у матеріалах справи наявна копія військово-облікового документу ОСОБА_1 №, виданого 02.10.2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, має звання солдат, склад рядовий, пройшов ВЛК, визнаний придатним, підлягає повторному огляду 26.09.2029 року.

З довідки №182542 від 12.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 є здобувачем освіти у ВСП «Одеський технічний фаховий коледж Одеського національного технологічного університету», дата завершення: 30.06.2027 року.

Відповідно до витягу з наказу ВСП «Одеський технічний фаховий коледж Одеського національного технологічного університету» від 07.08.2024 року №174-Х-01-ОСС з 12.08.2024 року ОСОБА_1 був зарахований на навчання до ВСП «Одеський технічний фаховий коледж Одеського національного технологічного університету» за спеціальністю 142 «Енергетичне машинобудування» ОПП «Системи кондиціювання та вентиляції повітря».

З наданої відповідачем копії картки з системи «Оберіг» судом вбачається, що ОСОБА_1 стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , йому надана відстрочка до 07.02.2025 року, останній має військове звання: солдат, склад: рядовий, 26.09.2024 року за протоколом №192 ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний придатним, військовий квиток отримав 02.10.2024 року.

Також представником відповідача суду було надано копію справи про адміністративне правопорушення №9416 відносно ОСОБА_1 , якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

З опису документів вказаної вище справи про адміністративне правопорушення вбачається, що вона містить протокол, паспорт, код, постанову, всього на 4 аркушах. Опис складено ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що у вказаній справі наявний протокол №9416 про адміністративне правопорушення від 25.09.2024 року складений начальником групи обліку офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , відповідно до якого уповноваженою особою зазначено, що 25 вересня 2024 року об 11 год. 10 хв. у м. Одеса, громадянин ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на облік, у зв`язку із зміною місця реєстрації, в семиденний строк, в порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, в період проведення мобілізації, згідно Указу Президента України від 23.07.2024 року №470/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», в порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, не маючи правових підстав, з особистої халатності та недбалого ставлення до своїх обов`язків, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 і не пройшов медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Вказаним протоколом ОСОБА_1 був попереджений, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 24 жовтня 2024 року, про що мається його особистий підпис.

24.10.2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було винесено постанову №454, якою визначено, що 25 вересня 2024 року об 11 год. 10 хв. у м. Одеса, громадянин ОСОБА_1 , в порушення в порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, в період проведення мобілізації, згідно Указу Президента України від 23.07.2024 року №470/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», в порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, не маючи правових підстав, з особистої халатності та недбалого ставлення до своїх обов`язків, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 і не пройшов медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. ОСОБА_1 у зв`язку із наведеним було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього штраф у розмірі 17000 грн. Копію вказаної постанови позивач отримав 06.11.2024 року.

Також у матеріалах справи на підтвердження надання адвокатом правничої допомоги позивачу наявні наступні документи: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 16.08.2023 року ОД №005063, ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Красношлик А.О. від 14.11.2024 року.

Згідно договору про надання правничої допомоги №370 від 11.11.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Красношлик А.О., адвокат зобов`язався надавати клієнту юридичні консультації та правничу допомогу (п. 1.1. договору), клієнт зобов`язався сплатити гонорар адвокату у розмірі 12000 грн. за представництво його інтересів у даній справі (п. 4.1. договору).

Також у матеріалах справи наявні скріншоти оплати адвокату гонорару: платіжна інструкція від 11.11.2024 року на суму 4000 грн., від 10.01.2025 року на суму 4000 грн., від 11.12.2024 року на суму 4000 грн.

Окрім наведеного, адвокатом, на підтвердження своєї правової позиції щодо розміру гонорару суду надано рішення Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 року, та Акт приймання передачі наданих послуг з правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №370 від 11.11.2024 року від 20.01.2025 року, відповідно до якого сторони підтвердили надання адвокатом клієнту відповідних послуг у даній справі: юридичні консультації загальною тривалістю 3 години з питання оскарження постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 454 від 24 жовтня 2024 щодо притягнення до адміністративної відповідальності клієнта ОСОБА_1 . Вартість - 2000 гривень; збирання, обробка та оформлення доказів загальною тривалістю 2 години для підготовки позовної заяви з оскарження постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №454 від 24 жовтня 2024 щодо притягнення до адміністративної відповідальності клієнта ОСОБА_1 . Вартість - 1000 (одна тисяча) гривень; аналіз, підбір та систематизація судової практики загальною тривалістю 4 години для підготовки позовної заяви щодо визнання протиправною та скасування постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 454 від 24 жовтня 2024 щодо притягнення до адміністративної відповідальності клієнта ОСОБА_1 . Вартість - 1000 (одна тисяча)гривень; складання, оформлення та подача позовної заяви з додатками щодо визнання протиправною та скасування постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 454 від 24 жовтня 2024 щодо притягнення до адміністративної відповідальності клієнта ОСОБА_1 . Загальна тривалість виконання - 6 годин. Вартість - 6000 (шість тисяч) гривень; підготовка та участь у судових засіданнях у справі № 521/18747/24 щодо визнання протиправною та скасування постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 454 від 24 жовтня 2024 щодо притягнення до адміністративної відповідальності клієнта ОСОБА_1 . Загальна тривалість виконання - 4 години, вартість 2000 грн.

Інших письмових документів матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для скасування постанови № 454 від 24.10.2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП України.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 19 Порядку №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

19.05.2024 року було оприлюднено Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 3 ст. 210 КУпАП законодавцем визначено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, судом з матеріалів адміністративної справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 11.02.2008 року перебував на обліку як призовник у ІНФОРМАЦІЯ_8 , що вбачається з наявного у матеріалах справи Приписного посвідчення від 13.03.2008 року.

30.09.2024 року ОСОБА_1 через застосунок «Резерв+» оновив свої дані, його військово-обліковий документ сформовано 09.11.2024 року, що вбачається з наявного у матеріалах справи скрін-шоту застосунку.

Також судом з копії військово-облікового документу та витягу з системи «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, має звання солдат, склад рядовий, пройшов ВЛК, визнаний придатним, підлягає повторному огляду 26.09.2029 року, є здобувачем освіти у ВСП «Одеський технічний фаховий коледж Одеського національного технологічного університету», дата завершення: 30.06.2027 року, йому надана відстрочка до 07.02.2025 року.

25.09.2024 року відносно позивача було складено протокол №9416 про адміністративне правопорушення від 25.09.2024 року начальником групи обліку офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_3 , відповідно до якого уповноваженою особою зазначено, що 25 вересня 2024 року об 11 год. 10 хв. у м. Одеса, громадянин ОСОБА_1 , в порушення вимог п. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для постановки на облік, у зв`язку із зміною місця реєстрації, в семиденний строк, в порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, в період проведення мобілізації, згідно Указу Президента України від 23.07.2024 року №470/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», в порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, не маючи правових підстав, з особистої халатності та недбалого ставлення до своїх обов`язків, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 і не пройшов медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Вказаним протоколом ОСОБА_1 був попереджений, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 00 хв. 24 жовтня 2024 року, про що мається його особистий підпис.

В подальшому, 24.10.2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було винесено постанову №454, якою визначено, що 25 вересня 2024 року об 11 год. 10 хв. у м. Одеса, громадянин ОСОБА_1 , в порушення в порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, в період проведення мобілізації, згідно Указу Президента України від 23.07.2024 року №470/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», в порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, не маючи правових підстав, з особистої халатності та недбалого ставлення до своїх обов`язків, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 і не пройшов медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. ОСОБА_1 у зв`язку із наведеним було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього штраф у розмірі 17000 грн. Копію вказаної постанови позивач отримав 06.11.2024 року.

Таким чином, судом встановлено з тексту оскаржуваної постанови, що позивачу інкримінується вчинення ним діяння, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП фактично лише за непроходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби (ВЛК), що в судовому засідання представник відповідача не заперечував.

Зазначеною постановою накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн.

Звертаючись до місцевого загального суду з адміністративним позовом, позивач, окрім іншого, вважає вказану вище постанову незаконною, просить її скасувати з підстав того, що ним жодного повідомлення, або повістки про проходження ним ВЛК отримано не було, навпаки останній особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про отримання відстрочки від призову.

З приводу зазначеного, суд зауважує на такому.

Повістка для проходження військово-лікарської комісії це повідомлення з підписом військового комісара, що зобов`язує отримувача пройти медичне обстеження (військово-лікарської комісії ВЛК). Після обстеження, особа, яка пройшла ВЛК отримує документ з висновком про придатність, часткову придатність або непридатність для військової служби.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Разом з тим, судом встановлено, зокрема з матеріалів адміністративної справи, що останні не містять належних та допустимих доказів того, що позивачу відповідачем належним чином вручалася повістка для проходження ВЛК, а отже у позивача не виник обов`язок прибути до ТЦК для проходження ВЛК.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд наголошує, що згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08.11.2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Надаючи оцінку доказам, встановленим фактам та відповідним правовідносинам, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП в частині неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження ним ВЛК, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені ним у відзиві на адміністративний позов щодо і не оновлення позивачем даних, і пропуску строку на оновлення даних через застосунок «Резерв +», оскільки у даному разі, в оскаржуваній постанові суб`єкта владних повноважень, позивачу інкримінується лише неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження ВЛК, а обставини встановлені уповноваженою особою у протоколі про адміністративне правопорушення відносно позивача, судом не досліджуються, оскільки не є предметом розгляду адміністративного позову.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень, у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАСУ).

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню в частині скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 454 від 24.10.2024 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесеної ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., а також в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, у даному разі, за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Щодо витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає таке.

Так, на підтвердження надання адвокатом правничої допомоги позивачу наявні наступні документи: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 16.08.2023 року ОД №005063, ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Красношлик А.О. від 14.11.2024 року.

Згідно договору про надання правничої допомоги №370 від 11.11.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Красношлик А.О., адвокат зобов`язався надавати клієнту юридичні консультації та правничу допомогу (п. 1.1. договору), клієнт зобов`язався сплатити гонорар адвокату у розмірі 12000 грн. за представництво його інтересів у даній справі (п. 4.1. договору).

Також у матеріалах справи наявні скріншоти оплати адвокату гонорару: платіжна інструкція від 11.11.2024 року на суму 4000 грн., від 10.01.2025 року на суму 4000 грн., від 11.12.2024 року на суму 4000 грн.

Окрім наведеного, адвокатом, на підтвердження своєї правової позиції щодо розміру гонорару суду надано рішення Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021 року, та Акт приймання передачі наданих послуг з правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №370 від 11.11.2024 року від 20.01.2025 року, відповідно до якого сторони підтвердили надання адвокатом клієнту відповідних послуг у даній справі.

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 ч.3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст.134 КАС, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (с.7 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Враховуючи вищевикладене, суд, з урахуванням категорії та складності даної справи, вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 12 000 грн. є необґрунтованим та завищеним.

А тому, з урахуванням зазначеного, характеру спірних правовідносин, складності справи, обсягу доказів на підтвердження участі адвоката у даній справі, суд вважає за можливе врахувати заперечення представника відповідача щодо витрат на правничу допомогу адвоката та зменшити розмір таких витрат до 4000 грн., оскільки саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним, співмірним та обґрунтованим до предмета спору.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України Малиновський районний суд міста Одеси

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до до ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 454 від 24.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 грн. відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні 22.01.2025 року.

Повний текст рішення суду складено та підписано 23.01.2025 року.

Суддя: Н.О. Шевчук