Справа № 490/10895/24
Суддя: Саламатін О. В.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/44/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участі секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правоворушення,

ВСТАНОВИВ:

09.12 2024 року адвокат Гриненко Т.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог в позовній заяві зазначено таке.

29.11.2024 року відповідачем винесено Постанову № 1-П, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 201-1КУпАП, а саме у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненому в особливий період, та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

З даною Постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною, винесеною з порушеннями поцесуальних строків з наступних підстав.

ОСОБА_1 не запрошували до ІНФОРМАЦІЯ_2 29.11.2024 року, а приїхали за місцем роботи на ділянку яку відпрацьовувала аварійна бригада КП ІНФОРМАЦІЯ_3 у тому числі ОСОБА_1 . Примусово його забрали та відвезли до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не складався 28.07.2024 року та не надавався ОСОБА_1 для ознайомлення, підпису та його не повідомляли про дату та час розгляду адміністративної справи. Постанова не виносилась. Винесена тільки 29.11.2024 року за неявку 30.07.2024 року. ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до застосунку Резерв+ данні уточнено вчасно. Дата уточення даних 23.05.2024 року.

Щодо фактичних обстави справи, в позові зазначено таке.

ОСОБА_1 28.07.2024 року працював та був на аварійному виїзді з ремонту колії в

районі ззаводу « Заря-Машпроект» біля зупинки « Матеріальні ворота», під час роботи підїхали невідомі особи, не пред`явив службові послідчення, документу на підтвердження своїх повноважень уповноваженої особи, почали вимагати надати військово-обліковий документ. ОСОБА_1 надав необхідну інформацію з застосунку Резерв + та повідомив, що у нього є право на відстрочку в звязку з тим, що у нього мати інвалід ІІ групи, що підготовлена заява про надання відстрочки від призову на військову службу до ІНФОРМАЦІЯ_5 в якому він перебуває на обліку. Особи які з їх слів є працівникамі ІНФОРМАЦІЯ_2 примусово заштовхали ОСОБА_1 до автомобіля з погрозами застосувати фізичну силу та привезли дійсно до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 йому було вручено повістку, незважаючи на те, що він надав всі необхідні документи та вчасно уточнив облікові данні.

29.07.2024 року о 12:15 годин заява про надання відстрочки була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

31.07.2024 року вказану заяву було отримано ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того ОСОБА_1 вже неодноразово прибував до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою уточнення облікових данних про що свідчать відмітки на відповідних документах.

ІНФОРМАЦІЯ_6 не надав відповіді з приводу розгляду заяви про надання відстроки, тому 24.09.2024 року було подано вдруге заяву про надання відтрочки від призову на військову сліжбу. Заяву було отримано 26.09.2024 року. 30.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 прийняла рішення про надання відстрочки від призову та видало Довідку № 10679 про надння відстроки на період дії воєнного стану до 09.11.2024 року.

07.11.2024 року ОСОБА_1 направив заяву про продовження строку дії відстрочки в зв`язку з продовженням воєнного стану. На ранок 28.11.2024 року відповіді з ІНФОРМАЦІЯ_5 не було отримано.

29.11.2024 року ОСОБА_1 знову працював на варійної ділянці по АДРЕСА_1 , біля зупинки « Автопарк» (Інгульський район). Саме за цією адресою приїхали особи які представилися як працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 та почали вимагати надати військово- облікови документи у всієї бригади. ОСОБА_1 повідомив, що у нього є право на відстрочку, показав довідку що була надана та заяву про продовження строку дії відстрочки яка направлена до ІНФОРМАЦІЯ_5 , але на це ніхто не звертав уваги та з застосуванням фізичної сили позбавили його освободи, заштовхали до авто та відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де незаконно вилучили мобільний телефон, не розяснювали йому права, право на захист, не надавали можливості зателефонувати дружині та матері, яка є адвокатом склали Постанову та надали її копію.

По суті адміністративна справа взгалі не розглядалась, з того моменту як ОСОБА_1 був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , він просто перебував у приміщенні.

Також в позові зазначено, що згідно ст. 38 КУпАП - адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення". Ураховуючи, що 30.07.2024 року о 14:00 позивач не зявився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому 31.10.2024 року сплив строк накладення адміністративного стягнення.

Згідно примітки у ст. 210 КУпАП - положення статей 210, 2101 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

ОСОБА_1 документувався ІD-карткою (паспорт) громадянина України № НОМЕР_1 , орган, що видав : 4812, дата видачі: 28.03.2019 року, РНОКПП : НОМЕР_2 . Крім цього документований паспртом для виїзду за кордон, має водійське посвідчення. Також стосовно позивача є інформація у Реєстрі територіальної громади (Миколаївської територіальної громади) дача та час формування 15.05.2024 року із зазначенням адреси місця проживання та анкетних даних.

Враховуючи наведене вище, позивач просить суд скасувати Постанову №1-П від 29.11.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

10.12.2024 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 11.12.2024 року вищезазначений позов було залишено без руху.

16.12.2024 року позивач надав суду заяву на виконання вимог вищезазначеної ухвали від 11.12.2024 року.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 17.12.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

22.01.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає про необґрунтованість позовної заяви та її безпідставність.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що як убачається зі змісту абз. 5 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції ТЦК та СП, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик ТЦК та СП, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у ТЦК та СП підтвердних документів про отримання особою виклику.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, тощо. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне

правопорушення (абз. 6 ст. 258 КУпАП).

Тобто, з урахуванням того, що у розпорядженні відповідача, на момент складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, в наявності були докази, що підтверджують як факт отримання позивачем виклику на 30.07.2024, а відповідно й факт належного повідомлення останнього про дату, час і місце виклику, тому й протокол про адміністративне правопорушення не складався.

Більш того, під час складання щодо позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення, останній визнав факт отримання та подальшого неприбуття за повісткою №9/1791 від 28.07.2024, за такого протокол, як додаток до постанови № 1-П від 29.11.2024, щодо останнього не складався, що відповідає положенням статті 258 КУпАП.

Зазначає, що мобільний застосунок «Резерв+» не є військовообліковим документом в електронній формі, останній є лише засобом формування електронного військово-облікового документа, на підставі відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У випадку позивача, 28.07.2024 його дійсно було запрошено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення особистих персональних даних останнього тощо.

Під час з`ясування обставин, в усному порядку позивачем було повідомлено, що в нього наявне право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачене п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», адже його мати є інвалідом ІІ групи, а тому він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації тощо.

Разом із тим, під час перевірки відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, було з`ясовано, що у позивача відсутня відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У підсумку було прийнято рішення надати позивачу повістку, щоб останній, у строк до 30.07.2024 (день явки позивача) надав до ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровану ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву за формою, визначеною у додатку 4 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (надалі за текстом Порядок, пункт 58) або ж документи, що підтверджують право на відстрочку.

Однак, у призначену дату та час позивач до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці №9/1791 від 28.07.2024 не з`явився, про причини своєї неявки, як того вимагає п. 24 Порядку та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ІНФОРМАЦІЯ_7 не повідомив, чим беззаперечно вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Підкреслює, що по тексту позову позивачем зазначено, що відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, останній отримав лише 30.09.2024, на строк до 09.11.2024, про що до матеріалів позову додана відповідна довідка за №10679. Тобто, навіть позивач підтверджує відсутність в нього відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, станом на день його прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на запрошення військовослужбовців в складі групи оповіщення (28.07.2024 та 29.11.2024 відстрочка від призову у позивача була відсутня).

З приводу строку накладення адміністративного стягнення зазначає що датою виявлення адміністративного правопорушення є дата складання постанови у справі про адміністративне правопорушення. У даному випадку, позивач не вірно застосовує положення ст. 38 КУпАП, адже лише після завершення збирання всіх доказів, у тому числі й одержання пояснень від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (правопорушника), встановлено наявність всіх обов`язкових ознак (елементів) адміністративного правопорушення (зокрема: об`єкту; об`єктивної сторони; суб`єкту; суб`єктивної сторони), одразу після цього, у відповідності до положень ст. 235 КУпАП, уповноважена посадова особа, у відповідності до положень ст. 280 КУпАП, дійшла до висновку про наявність у діях позивача вини та відповідно складу стверджуваного адміністративного правопорушення тощо.

Тобто, сторона відповідача вважає, що моментом виявлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, слід вважати момент, коли особа, уповноважена на розгляд справи про адміністративне правопорушення, здобула можливість за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (правопорушника) здійснити дії, визначені абзацами 2-4 ст. 256 КУпАП, тобто дата закінчення збору доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, що підтверджено моментом розгляду справи про адміністративне правопорушення, у присутності позивача.

Наполягає, що твердження позивача є необґрунтованими та безпідставними, а позовні вимоги останнього такими, що не підлягають до задоволення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статею 286 КАС України § 2. «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Глави 11 « Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ».

Відповідно до ч.2 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористалися своїм процесуальним правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

ОСОБА_2 28.07.2024 року отримав повістку №д/1791ВПК про виклик для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими документами ЄДРПВР до ІНФОРМАЦІЯ_8 30.07.2024 року о 14 годині, що підтверджується розпискою від 28.07.2024 року, яка підписана позивачем. Також факт отримання повістки про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_8 30.07.2024 року о 14 годині позивач підтверджує в позовній заяві в розділі "Фактичний виклад обставин".

Також позивачем не заперечується факт отримання повістки №д/1791ВПК від 28.07.2024 року та той факт що він не з`явився 30.07.2024 року о 14 годині до ІНФОРМАЦІЯ_8 , доказів на спростування цього позивачем не надано та судом таких не встановлено.

Як вбачається зі змісту довідки за №10679 від 30.09.2024 року ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на строк до 09.11.2024.

Зі змісту Постанови №1-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правоорушення від 29 листопада 2024 року вбачається таке:

- начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_3 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 встановив, що 29.11.2024 року близько 10.00 до ІНФОРМАЦІЯ_8 прибув ОСОБА_1 , де в подальшому, під час уточнення облікових даних (біля 10.20 год.) було виявлено вчинене ним правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, яке полягає у не прибутті до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці №9/1791 від 28.07.2024;

- під час розгляду справи ОСОБА_1 підтвердив обставини стосовно отримання та подальшого неприбуття за повісткою №9/1791 від 28.07.2024;

- визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Так, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період, відмова від отримання повісток, проходження медичного огляду, тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи, як і на момент вчинення позивачем вищенаведених дій та винесення оскаржуваної постанови, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч. 3 статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Слід також зазначити, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено що позивач по повістці №9/1791 від 28.07.2024 у призначену дату та час - 30.07.2024 року о 14 годині до ІНФОРМАЦІЯ_8 не з`явився, про причини своєї неявки, ІНФОРМАЦІЯ_7 не повідомив, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається з витягу з наказу Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України №542 від 16 червня 2022 року, підполковника ОСОБА_3 призначено на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином оскаржувана постанова винесена повноважною посадовою особою.

Відповідно до ст. 245 КупАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до статті 258 КУпАП України протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що судом встановлено ту обставину, що під час складання оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач не оспорював допущене порушення і адміністративне стягнення, що на нього накладалося, а тому відповідачем протокол про адміністративне правопорушення не складався, що узгоджується з положеннями статтей 254 та 258 КУпАП.

Керуючись ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено що позивач по повістці №9/1791 від 28.07.2024 у призначену дату та час - 30.07.2024 року о 14 годині до ІНФОРМАЦІЯ_8 не з`явився, про причини своєї неявки ІНФОРМАЦІЯ_7 не повідомив, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про сплив строку накладення адміністративного стягнення з огляду на таке.

Відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Враховуючи, що позивачем факт вчинення адміністративного правопорушення відповідачем було встановлено тільки 29.11.2024 року,після завершення збирання всіх доказів, у тому числі й одержання пояснень від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (правопорушника), та встановлення наявності всіх обов`язкових ознак (елементів) адміністративного правопорушення (зокрема: об`єкту; об`єктивної сторони; суб`єкту; суб`єктивної сторони), а за такого, адміністративне стягнення на відповідача було накладено в межах строків встановлених статтею 38 КУпАП.

Також судом враховано, що як на момент вручення позивачу повістки - 28.07.2024 року, та на момент визначеної в повістці дати прибуття до ТЦК та СП - 30.07.2024 року, а також на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення - 29.11.2024 року, доказів про надання (наявність) позивачу в даний період відстрочки від призову на військову службу позивачем не надано.

Таким чином, дослідивши оскаржувану постанову, встановлено що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначенийКУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

Обставини щодо прибуття (доставлення) позивача до ІНФОРМАЦІЯ_8 , а також про можливе незаконне утримання позивача, в даному випадку не спростовують правомірність дій відповідача при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та такі можуть бути предметом самостійного дослідження та оцінки в порядку встановленому чинним законодавством.

Всебічно дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 77, 90 139, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Постанову №1-П по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 29 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а саме у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненому в особливий період, та накладено штраф в розмірі 17000,00 грн., залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ), без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Саламатін