Справа № 600/5422/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5422/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду заяви від 24 вересня 2024 року (вручену 26 вересня 2024 року) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву від 24 вересня 2024 року (вручену 26 вересня 2024 року) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за результатами розгляду якої прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він, маючи, на його думку, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у вересні 2024 року звернувся до відповідача з відповідною заявою. Так, указану заяву було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, проте позивач не отримував рішення ані про задоволення, ані про відмову у задоволенні заяви про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У зв`язку з цим представником позивача надіслано адвокатський запит з метою отримання інформації щодо результатів розгляду заяви позивача про надання (оформлення) відстрочки, на який відповідачем надано відповідь про обов`язок позивача особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 і надати документи, якими підтверджується право на надання (оформлення) відстрочки. Позивач не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки, на його думку, подання заяви про надання (оформлення) відстрочки засобами поштового зв`язку не суперечить вимогам законодавства. Разом з цим, станом на день подання до суду цього позову позивачем так і не отримано відомостей щодо результатів розгляду його заяви про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що, на його думку, свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 27 листопада 2024 року, якою відкрито провадження в даній справі, була надіслана 27 листопада 2024 року на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 .

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ухвала суду від 27 листопада 2024 року отримана уповноваженою особою відповідача 02 грудня 2024 року.

Проте відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 24 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку (номер поштового відправлення згідно з накладною - №512) надіслав на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з посиланням на те, що він має одного із своїх батьків з числа осіб з інвалідністю ІІ групи (в даному випадку такою особою є мати позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), і при цьому відсутні інші військовозобов`язані особи, які зобов`язані відповідно до закону утримувати особу з інвалідністю ІІ групи.

До вказаної заяви позивачем додано такі документи: копії паспортів громадян України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (матері позивача), ОСОБА_3 (батька позивача), копії довідок про присвоєння вказаним особам РНОКПП, копії витягів з Реєстру територіальної громади №2024/011298946, №2024/011298033, №2024/2024/011296913 від 18 вересня 2024 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , оригінал довідки №641 від 18 вересня 2024 року, копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №801779 від 25 липня 2024 року, копії пенсійних посвідчень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копію витягу про актовий запис про шлюб, копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №0064681 від 17 квітня 2013 року, копію консультаційного висновку експерта від 02 квітня 2024 року, виданого ТОВ «Медичний центр «Клініка Святого Луки», копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 (брата позивача) серії НОМЕР_1 від 31 січня 1978 року, копію військового квитка ОСОБА_1 , військово-обліковий документ з Додатку «Резерв+» від 20 вересня 2024 року, заява ОСОБА_2 , якою вона підтвердила, що із числа військовозобов`язаних членів її сім`ї першого ступеня споріднення для свого утримання (догляду) вона обрала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який доводиться їй сином, письмові пояснення ОСОБА_1 щодо оформлення відстрочки на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як вбачається з відомостей про трекінг поштового відправлення №512, заява позивача від 24 вересня 2024 року була отримана відповідачем 26 вересня 2024 року.

Вказане учасниками справи не заперечується.

У жовтні 2024 року представник позивача адвокат Якобишена Т.Д. подала до ІНФОРМАЦІЯ_1 адвокатський запит з проханням надати інформацію про результати розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про надання (оформлення) відстрочки, повідомити причини, чому не розглянуто заяву ОСОБА_1 , чи достатньо ним подано документів для оформлення довідки про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а в разі, якщо ОСОБА_1 надано відстрочку, направити на адресу, яка зазначена у заяві від 24 вересня 2024 року, за формою, яка визначена Додатком 6 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.

ІНФОРМАЦІЯ_1 надано представнику позивача лист від 10 жовтня 2024 року №6/3728, яким повідомлено, що заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки було розглянуто.

Так, до вказаного вище листа відповідачем було додано копію відповіді ОСОБА_1 від 02 жовтня 2024 року №6/3607, зі змісту якої вбачається, що позивача було повідомлено про те, що для належного оформлення відстрочки йому необхідно особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 з оригіналами та копіями документів, що підтверджують право на надання відстрочки та подати заяву за формою, визначеною у додатку 4 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.

29 жовтня 2024 року представником позивача адвокатом Якобишеною Т.Д. подано до ІНФОРМАЦІЯ_1 адвокатський запит, в якому, зауваживши, що ОСОБА_1 дотримав процедуру особистого подання (направлення) документів, які, на його думку, підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, повторно висловлено прохання розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом з цим, як свідчать обставини справи, ні позивач, ні його представник не отримували від відповідача жодних відомостей про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду заяви від 24 вересня 2024 року про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Законом, який встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ у редакції на час виникнення спірних відносин).

Статтею 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

При цьому статтею 23 Закону №3543-XII визначений вичерпний перелік підстав для надання деяким категоріям військовозобов`язаних відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову або підпадають під умови відстрочки від призову, необхідно надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.

Зокрема, відповідно до пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Згідно матеріалів справи саме на положення указаної норми посилався позивач у заяві від 24 вересня 2024 року, поданій відповідачу з низкою документів, які, на думку позивача, підтверджують наявність у нього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560 у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно приписів пунктів 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Абзацом першим пункту 58 Порядку №560 визначено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 58-1 Порядку №560 військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), у випадках, передбачених пунктом 9 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), про відсутність інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд за хворим батьком чи матір`ю дружини (чоловіка). Військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, не зазначають у заяві, зазначеній у пункті 58 цього Порядку (додаток 4), інформацію про інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд. Військовозобов`язані, які відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначають у заяві (додаток 4) про відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а за умови наявності кількох військовозобов`язаних - додають заяву особи з інвалідністю I або II групи за формою згідно з додатком 15, в якій зазначається прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку особа з інвалідністю обирає для здійснення свого утримання. Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ за місцем перебування на військовому обліку військовозобов`язаного, який відповідно до закону зобов`язаний утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», або здійснює постійний догляд за особами, зазначеними у пунктах 9 і 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час прийняття рішення про надання відстрочки від призову на військову службу за призовом під час мобілізації перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну.

Відповідно до абзаців першого-шостого пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, наведеними нормами визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 24 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку (рекомендованим листом з повідомлення про вручення та описом вкладення №512) направив на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому суд, дослідивши зміст заяви позивача від 24 вересня 2024 року, звертає увагу на те, що така відповідає зразку, встановленому Додатком 4 до Порядку №560, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До вказаної заяви позивач надав копії документів, які, на його думку, підтверджують його право на надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

З матеріалів справи вбачається, що зазначена вище заява ОСОБА_1 була отримана ІНФОРМАЦІЯ_1 , що також визнається відповідачем у листі від 02 жовтня 2024 року №6/3607.

Разом з цим, досліджуючи зміст указаного листа, суд зауважує, що в такому, фактично, зазначено лише про необхідність особисто прибути позивачу до ІНФОРМАЦІЯ_1 з оригіналами та копіями документів для належного оформлення відстрочки.

Між тим, як встановлено нормами Порядку №560, відповідач в особі уповноваженої комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зобов`язаний був вивчити зміст указаної заяви позивача та доданих до неї документів, оцінити законність підстав для надання відстрочки ОСОБА_1 , або в разі необхідності вчинити інші дії, визначені абзацом 1 пункту 60 Порядку №560 (надання запитів до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використання інформації з публічних електронних реєстрів). Тобто, відповідач зобов`язаний був розглянути по суті заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи протягом семи днів з дати її надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

Однак, як свідчать встановлені обставини справи, комісією, утвореною при ІНФОРМАЦІЯ_1 , для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період рішення про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки, оформленого протоколом, прийнято не було. Тобто, заява позивача від 24 вересня 2024 року встановленого зразка за формою, визначеною Додатком 4 до Порядку №560, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у передбачений Порядком №560 спосіб не була розглянута. Поставлене позивачем питання уповноваженим органом (комісією, утвореною при ІНФОРМАЦІЯ_1 , для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період) не вирішувалося. Фактично, заява позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації була проігнорована відповідачем.

Водночас суд вважає, що лист ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 жовтня 2024 року №6/3607 не замінює офіційного документа за результатами розгляду заяви позивача про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яким згідно з вимогами Порядку №560 є рішення комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом, з видачею або довідки із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6 до Порядку №560 (у разі ухвалення позитивного рішення відносно позивача про надання (оформлення) йому відстрочки), або письмової відмови із зазначенням причин за формою, визначеною додатком 7 до Порядку №560 (у разі ухвалення рішення про відмову позивачу у наданні (оформленні) відстрочки).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Поряд з цим суд не оцінює надані позивачем до заяви від 24 вересня 2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації документи, якими, на його думку, підтверджується його право на відстрочку згідно пункту 13 частини першої статті 23 Закону №3543-XII, оскільки названі вище документи, фактично, не були предметом розгляду органом, уповноваженим ухвалювати рішення про надання або відмову у наданні відстрочки (в даному випадку таким є Комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 з надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Разом з цим суд наголошує, що Порядком №560 не заборонено подання військовозобов`язаним заяви про надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації засобами поштового зв`язку. Відповідно, безпідставними є посилання відповідача у листі від 02 жовтня 2024 року №6/3607 на необхідність його особистого прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою належного оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Також суд вважає за необхідне зазначити і те, що Порядком №560 не передбачено такої підстави для відмови військовозобов`язаному у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації як недотримання військовозобов`язаним порядку звернення із заявою, визначеного абзацом першим пункту 58 Порядку №560.

З огляду на обставини цієї справи, зважаючи на не прийняття уповноваженим органом (комісією, утвореною при ІНФОРМАЦІЯ_1 , для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період) рішення про надання або відмову у наданні позивачу відстрочки, оформленого протоколом, належним способом захисту порушеного права позивача в межах спірних правовідносин та заявлених позовних вимог буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року та додані до неї документи про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідно до пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560.

Отже, заявлений позов підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву та не спростував доводів позову і, відповідно, не довів законність оскаржуваної бездіяльності.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 1211,20 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути і витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

У зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Згідно частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн позивачем надано:

- договір про надання правничої допомоги №161 від 17 вересня 2024 року, укладений між Адвокатом Якобишеною Т.Д. та ОСОБА_1 ;

- Ордер на надання правової (правничої) допомоги від 26 листопада 2024 року СЕ №1099272;

- квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 07 жовтня 2024 року та від 21 листопада 2024 року про отримання адвокатом Якобишеною Т.М. від ОСОБА_1 суми 20000,00 грн (5000,00 грн згідно квитанції від 07 жовтня 2024 року та 15000,00 грн згідно квитанції від 21 листопада 2024 року) на підставі Договору про надання правничої допомоги №161 від 17 вересня 2024 року.

Проаналізувавши наведені документи, суд вважає, що такими підтверджується сплата позивачем адвокату коштів у розмірі 20000,00 грн за надання професійної правничої допомоги у цій справі.

Поряд з цим, суд наголошує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат необхідно виходити з критерію розумності їхнього розміру.

У цій справі суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, та беручи до уваги приписи частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із такого:

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, є нескладною та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- позов носить немайновий характер;

- справа, з огляду на правові підстави позову, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання чи опрацювання.

При цьому, суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №545/2432/16-а, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі №200/7763/19-а, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім цього, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене, суд погоджується із твердженнями відповідача про те, що сума витрат на правничу допомогу 20000,0 грн є неспіврозмірною із складністю справи та не відповідає критерію реальності понесених судових витрат.

Приходячи до такого висновку, судом також враховано і те, що згідно змісту позовної заяви, підготовленої адвокатом Якобишеною Т.Д., основним доводом, яким обґрунтовано позовні вимоги, є, фактично, допущення ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправної бездіяльності, яка, на думку представника позивача, полягає в тому, що відповідач не прийняв жодного рішення (ані про задоволення, ані про відмову) за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року, що є прямим обов`язком відповідача згідно з вимогами пункту 60 Порядку №560.

При цьому, як свідчить зміст доданих до матеріалів позову адвокатських запитів адвоката Якобишеної Т.Д. №432 від 07 жовтня 2024 року та №463 від 29 жовтня 2024 року, які були направлені на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою отримання відомостей про результати розгляду заяви позивача від 24 вересня 2024 року про надання відстрочки, такі, фактично, не суттєво відрізняються від змісту поданої до суду позовної заяви та містять ті ж самі доводи, якими обгрунтовано оскаржувану у даному позові бездіяльність відповідача.

Викладене, на переконання суду, свідчить про те, що при підготовці позовної заяви у цій справі в суді адвокатом Якобишеною Т.Д. не було витрачено значну кількість часу та зусиль, нею не виконано великого обсягу юридичної і технічної роботи, в тому числі і щодо аналізу законодавства, чинного на час виникнення спірних у цій справі відносин, а також збирання та подання доказів на підтвердження заявлених ОСОБА_1 вимог.

За таких обставин суд вважає, що сума коштів 20000,00 грн, сплачених позивачем адвокату за надану у цій справі правничу допомогу, є завищеною, необґрунтованою та не співмірною із виконаними адвокатом роботами. Такий розмір правничої допомоги є нерозумним та невиправданим.

Тому наявні підстави для зменшення заявленої до стягнення у розмірі 20000,00 грн суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, та зважаючи на наведені вище обставини, суд приходить до висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн.

За таких обставин стягненню з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 як суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягають понесенні останнім судові витрати у загальній сумі 6211 грн 20 коп. (5000 грн 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу та 1211 грн 20 коп. сплачений судовий збір).

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року та доданих до неї документів про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року та додані до неї документи про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до пункту 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 23 січня 2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ); відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя О.П. Лелюк