Справа № 500/288/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань вжиття заходів забезпечення позову

Справа № 500/288/25

22 січня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, до подання позовної заяви до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання дій незаконними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника адвоката Малегу С.О., надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову (до подання позовної заяви) від 20.01.2025, в якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом:

- заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , їх посадовим особам та іншим компетентним особам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з мобілізацією відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання дій незаконними та визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії;

- шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 забезпечити явку до суду ОСОБА_1 для отримання від нього пояснень з приводу обставин, зазначених у заяві про забезпечення позову.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 17.01.2025 заявника - ОСОБА_1 , було зупинено на блок-пості у місті Кременець та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заявник зазначає, що на його переконання, підстави для його затримання були відсутні, оскільки він має військово-обліковий документ, оновив свої дані, не перебуває у розшуку та не є порушником правил військового обліку. Вказує, що 17.01.2025 ОСОБА_1 був насильно доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 без повідомлення підстав такого затримання, відтак, на думку заявника, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 незаконно позбавили його волі та права вільно пересуватись, не дозволили користуватись правовою допомогою (заборонили зустріч з адвокатом), не дозволили повідомити дружину про його затримання та місцеперебування, тощо.

Такі обставини, на переконання заявника, свідчать про явну незаконність дій ІНФОРМАЦІЯ_5 , які порушують гарантовані Конституцією України права особи, зокрема на вільне пересування та загрожують життю та здоров`ю заявника.

Також у заяві зазначено, що враховуючи викладене, дружина заявника - ОСОБА_2 подала до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області повідомлення про кримінальне правопорушення, яке зареєстроване в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» за №2347, про що їй було видано талон-повідомлення єдиного обліку.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову наголошено, що в разі якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на законну мобілізацію. Також відмічено, що направлення позивача до військової частини для виконання останнім військових обов`язків, може реально вплинути на стан його здоров`я та може нести загрозу його життю та здоров`ю. З огляду на що, заявник вважає, що без вжиття заходів забезпечення позову, мобілізаційні заходи відносно заявника будуть завершені, що може спричинити негативні наслідки, як то переміщення ОСОБА_1 до іншої військової частини або в зону бойових дій, і, у випадку прийняття судом позитивного для позивача рішення, його виконання буде істотно ускладненим, або не поновить порушені права, про які ним наголошено.

Частиною першою статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, дослідивши наявні в матеріалах справи докази обґрунтованості заяви про забезпечення позову, суд прийшов до такого.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до статті 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Суд зауважує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Слід зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється.

Так, із змісту заяви про забезпечення позову слідує, що на переконання заявника його було незаконно затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 на блок-пості 17.05.2025 та насильно доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 , внаслідок чого його незаконно позбавлено волі та права вільно пересуватись, не дозволено користуватись правовою допомогою (заборонили зустріч з адвокатом), та повідомити дружину про його затримання та місцеперебування.

Такі обставини, на переконання заявника, свідчать про явну протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_5 , які порушують гарантовані Конституцією України права особи, зокрема на вільне пересування, загрожують життю та здоров`ю заявника.

Також у заяві наголошено, що в разі призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на законну мобілізацію, відтак, на думку заявника, направлення до військової частини для виконання військових обов`язків, може нести загрозу його життю та здоров`ю, з огляду на що вважає, що без вжиття заходів забезпечення позову, подальші мобілізаційні дії щодо заявника можуть спричинити негативні наслідки, як то переміщення ОСОБА_1 до іншої військової частини або в зону бойових дій, і у випадку прийняття судом позитивного для позивача рішення, його виконання буде істотно ускладненим, або не поновить порушені права, про які ним наголошено.

Проаналізувавши обґрунтування заяви про забезпечення позову до його подання суд зазначає, що за приписами частини першої та третьої статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Так, під предметом позову слід розуміти певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, в той час як підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, подана адвокатом заявника Калити П.І., заява про забезпечення позову до подання позовної заяви містить: викладення обставин (підстав) майбутнього позову; осіб які можуть набути статусу сторін у справі; два заходи забезпечення позову та мотиви необхідності їх застосувати, проте предмет позову, щодо якого позивач просить вжити обрані ним заходи забезпечення, зазначений формально: "визнання дій незаконними та визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії", що не розкриває змісту позовних вимог, які буде заявлено при поданні позовної заяви.

Поряд цим, вимогами частини другої статті 151 КАС України зокрема визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В свою чергу, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 26.04.2019 у справі № 826/16334/18. Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З цією метою, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однак, на підтвердження фактичних обставин, якими вмотивовано подання даної заяви про забезпечення позову надано лише талон-повідомлення єдиного обліку №2347 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.

Згідно змісту талону, в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області за № 2347 зареєстровано заяву (повідомлення) ОСОБА_2 від 17.01.2025, яка заявила (повідомила), що її чоловік ОСОБА_1 16.01.2025 року поїхав на службовому автомобілі в м. Житомир, та по сьогоднішній час не повернувся. Останній раз заявниця спілкувалася з чоловіком 17.01.2025 і він повідомив що їде з міста Житомир до дому. Після чого зв`язку немає, телефон вимкнений. Також заявниця заявила (повідомила): "Встановлено, що ОСОБА_1 , було зупинено на блок посту в м. Кременець РТЦК та СП. На даний момент останній знаходиться в навчальному центрі №156."

Інших доказів представником заявника до заяви про вжиття заходів забезпечення позову не надано і не вказано про причини неможливості їх подання.

У заяві про забезпечення позову заявник, обираючи вид забезпечення позову, просить суд вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом:

- заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , їх посадовим особам та іншим компетентним особам:

вчиняти будь-які дії, пов`язані з мобілізацією відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також

переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини,

до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання дій незаконними та визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 забезпечити явку до суду ОСОБА_1 для отримання від нього пояснень з приводу обставин, зазначених у заяві про забезпечення позову.

При цьому представник заявника зазначає, що дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 мають ознаки очевидної протиправності, у зв`язку з чим суд у відповідності до пункту 2 частини другої статті 150 КАС України зобов`язаний вжити заходів забезпечення позову до моменту прийняття рішення у справі.

Втім, суд вважає за необхідне першочергово зазначити, що «ймовірне» настання певних негативних наслідків для особи, на чому наголошено у заяві про забезпечення позову, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову, позаяк чинне законодавство передбачає захист саме «порушеного права», в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав позивача, якщо таке буде підтверджено за результатами вирішення спору по суті.

Суд роз`яснює заявнику, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Однак, сама «можливість» настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

При цьому суд окремо наголошує, що заборона вчиняти будь-які дії відповідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", не входить до повноважень адміністративного суду та не може бути реалізовано у межах розгляду заяви про забезпечення позову. Така заборона повинна стосуватись конкретно визначених дій та заходів, а не «будь-яких». Втім, представником позивача не визначено тих конкретних дій, які, на його думку, відповідачу необхідно заборонити вчиняти, як і не обґрунтовано необхідність забезпечення позову, шляхом заборони переміщення ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини.

До того ж, навіть якщо виходити із припущень заявника щодо можливої зміни правового статусу позивача на військовослужбовця і настання для нього негативних наслідків, як от: "направлення заявника до військової частини для виконання військових обов`язків, що може реально вплинути на стан його здоров`я та може нести загрозу його життю та здоров`ю", а також тверджень про те, що у разі прийняття судом у такому випадку позитивного для позивача рішення, буде істотно ускладнене його виконання, або не поновить порушені права, про які ним наголошено, то суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Так, долучення до заяви про вжиття заходів забезпечення позову талону-повідомлення єдиного обліку №2347 не дає достатніх підстав для висновку про те, що відповідач вживає заходів, спрямованих на мобілізацію заявника, як і не підтверджує факту того, що останній в подальшому буде призваний для проходження військової служби за мобілізацією.

Так, з 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який триває і на даний час.

Суд враховує, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В свою чергу, пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У відповідності до вимог Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та згідно Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, набуттю статусу військовослужбовця передує низка юридично значимих дій/рішень, щонайменше (1) виклик до ТЦК та СП, (2) проходження ВЛК та визнання особи придатною до проходження військової служби, (3) прийняття керівником ТЦК та СП рішення про призов особи на військову службу з огляду на доцільність прийняття такого рішення (з урахуванням військово-облікової спеціальності особи, віку, стану здоров`я тощо) та скерування до військової частини, (4) прийняття командиром військової частини рішення про зарахування особи до списків особового складу. Слід додатково відмітити, що саме військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.

Таким чином, заборона призову особи на військову службу можлива шляхом зупинення дії рішення про призов особи за мобілізацією за умови, що таке буде прийняте.

До того ж, навіть якщо виходити із припущень представника позивача щодо "можливої зміни правового статусу позивача на військовослужбовця", та настання негативних наслідків для позивача, які полягатимуть на думку представника в унеможливлені виконання рішення суду та відновлені прав такої особи, то суд не погоджується із таким, адже положеннями статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено можливість звільнення військовослужбовців з військової служби, в тому числі під час дії воєнного стану.

Крім того, у відповідності до частини першої статті 33 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Більше того, норми Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Порядку № 560 не обмежують заявника в праві на звернення до відповідача із заявою та визначеним пакетом документів для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, або звільнення від проходження військової служби, чи виключення з числа військовозобов`язаних.

Як наслідок, відсутні підстави і для висновку про те, що невжиття заходів забезпечення зумовить незворотні зміни в правовому становищі позивача, як і відсутні підстави для висновку, що зазначене унеможливить виконання судового рішення, оскільки не підтверджено достатню ймовірність існування ризику, в зв`язку з яким і мали б вживатися заходи забезпечення позову.

Інших доказів у розумінні статей 73, 76 КАС України на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення судового рішення в адміністративній справі, а також, що відновлення прав та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим, суду надано не було.

Відтак, твердження про те, що застосування заявлених заходів забезпечення позову сприятиме збереженню існуючого становища у спірних правовідносинах до розгляду справи по суті, оскільки відповідач може прийняти рішення про направлення для проходження військової служби, що може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав у разі задоволення його позову, суд відхиляє як такі, що не підтверджуються жодними належними і допустимими, у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України, доказами.

При цьому, щодо другої вимоги заявника про вжиття заходів забезпечення позову до подання адміністративного позову шляхом: зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 забезпечити явку до суду ОСОБА_1 для отримання від нього пояснень з приводу обставин, зазначених у заяві про забезпечення позову, то суд зазначає, що такий обраний заявником спосіб не відповідає встановленим частиною першою статті 151 КАС України видам забезпечення позову, відтак підстави для його встановлення відсутні. В даному випадку суд роз`яснює стороні заявника, що виклик особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, це право суду, передбачене частиною другою статті 154 КАС України.

За наведених обставин, зважаючи на те, що у ході розгляду заяви про забезпечення позову судом не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів заявника до прийняття у відповідній справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.

Керуючись статтями 150, 151, 152, 154, 241, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої через представника - адвоката Малеги С.О. від 20.01.2025, про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій незаконними та визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити в повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено 22 січня 2025 року.

Головуючий суддя Мірінович У.А.