Справа № 120/11579/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 січня 2025 р. Справа № 120/11579/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області №67 від 29.02.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Ухвалою від 09.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву.

23.09.2024 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує щодо задоволення заявлених позивачем вимог. Окремо вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не є суб`єктом прийняття рішення, крім того зазначає, що у суду відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснити певні дії, оскільки заява позивача про призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області не розглядалася та не вчинялося будь-яких дій або бездіяльності щодо позивача.

Проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактор є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду.

23.09.2024 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує щодо задоволення заявлених позивачем вимог та зазначає, що за принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії ОСОБА_1 була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області. За результатами розгляду даної заяви, 29.02.2024 прийнято рішення за №67 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю правових підстав.

Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 становить 59 років 6 місяців. Вік позивача - 63 роки.

Необхідний страховий стаж згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 становить від 21 до 31 року. Страховий стаж позивача становить 20 років 07 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період з 01.09.1978 по 17.07.1980, оскільки відсутній диплом, а в трудовій книжці відсутня повна підстава видачі;

- період роботи з 17.07.1980 по 14.08.1983, оскільки в даті та наказі про звільнення наявне виправлення. Для зарахування даного періоду до стажу необхідно надати довідку, оформлену належним чином.

Враховуючи вищезазначене вважає, що Головним управлінням правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

22.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 29.02.2024 року №67 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Зазначено, що страховий стаж позивача становить 20 років 07 днів, з 21 по 31 років необхідних для призначення пенсії.

За доданими позивачем документами до страхового стажу не зараховано:

- період з 01.09.1978 по 17.07.1980, оскільки відсутній диплом, а в трудовій книжці відсутня повна підстава видачі;

- період роботи з 17.07.1980 по 14.08.1983, оскільки в даті та наказі про звільнення наявне виправлення.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішення, звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що пенсійним органом не зараховано до трудового (страхового) стажу позивача період її навчання з 01.09.1978 по 17.07.1980 та період роботи з 17.07.1980 по 14.08.1983.

Підставами незарахування до трудового (страхового) стажу періоду роботи з 17.07.1980 по 14.08.1983 слугувало виправлення в трудовій книжці, а саме в даті та наказі про звільнення у вказаний період.

Визначаючись із тим, чи такі дії пенсійного органу є обґрунтованими, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

На момент заповнення трудової книжки серії НОМЕР_1 (21.07.1980 року) чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 передбачалося, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз наведених положень Інструкції № 162 дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Отже, на момент внесення до трудової книжки позивача записів про періоди її роботи з 17.07.1980 по 14.08.1983 обов`язок ведення трудових книжок покладався на адміністрацію підприємства, а тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його трудового стажу.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому не може впливати на його особисті права.

Відтак доводи пенсійного органу щодо незарахування до трудового стажу позивача періоду її роботи з 17.07.1980 по 14.08.1983 з підстав виправлення в даті та наказі запису про звільнення з роботи є безпідставними.

При цьому варто наголосити на тому, що трудова книжка позивачки містить всі необхідні записи про роботу ОСОБА_1 у спірні періоди, такі записи є належним доказом підтвердження страхового стажу позивачки.

Окрім того, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період навчання у ПТУ №102 м. Комунарська ОРС Комунарського металургійного заводу Луганської області (м. Алчевськ) з 01.09.1978 по 17.07.1980, оскільки відсутній диплом, а в трудовій книжці відсутня повна підстава видачі.

У період навчання позивача в ПТУ №102 м. Комунарська ОРС Комунарського металургійного заводу Луганської області діяв Закон УРСР "Про народну освіту" від 01 жовтня 1974 року.

Відповідно до частини 1 статті 47 вказаного Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Згідно з частиною 1 статті 48 Закон УРСР "Про народну освіту" особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, присвоюється відповідна кваліфікація (розряд, клас, категорія) з професії і видається атестат встановленого зразка, а тим, хто добився особливих успіхів у навчанні при зразковій поведінці, - атестат з відзнакою.

Частиною 2 статті 48 цього Закону передбачалося, що особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видається диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

У даному випадку, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (21.07.1980 року) міститься запис про навчання ОСОБА_1 у ПТУ №102 м. Комунарська ОРС Комунарського металургійного заводу Луганської області (м. Алчевськ) з 01.09.1978 по 17.07.1980. Підставою для внесення запису зазначено атестат №5474.

За таких обставин пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період її навчання у ПТУ №102 м. Комунарська ОРС Комунарського металургійного заводу Луганської області (м. Алчевськ) з 01.09.1978 по 17.07.1980.

Крім того, як повідомила позивач, отримати будь які довідки на підтвердження отримання диплому немає можливості, у зв`язку з окупацією міста Алчевськ, Луганської області.

З огляду на викладене вище суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 29.02.2024 № 67, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

За таких обставин суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", адже вік ОСОБА_1 складає 63 роки, а страховий стаж - більше 21 років, а тому Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області слід зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком.

При цьому в силу приписів частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV позивачу слід призначити пенсію за віком з 22.02.2024, тобто з дня подання заяви про призначення пенсії.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області № 67 від 29.02.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області з 22.02.2024 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу період її навчання з 01.09.1978 по 17.07.1980, та період роботи з 17.07.1980 по 14.08.1983.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області (пл. Центральна, 3, м. Чернівці, )

Суддя Мультян Марина Бондівна