Справа № 520/31659/24
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 р. №520/31659/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо незвільнення ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) за станом здоров?я такою, що порушує законні права та інтереси Позивача.

2. Зобов?язати військову частину НОМЕР_2 розглянути направлений рапорт з долученими підтверджуючими документами на звільнення ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) та прийняти рішення про звільнення з військової служби за мобілізацією.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що подав рапорти про звільнення його з військової служби - у зв`язку з наявністю у нього 3 групи інвалідності, крім того рапортом про зарахування до списків особового складу надав постанову про закриття кримінального провадження в частині кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Однак відповідачем не розглянуто рапорти позивача з долученими документами на звільнення ОСОБА_1 та не прийнято рішення про звільнення з військової служби за мобілізацією. Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо незвільнення його за станом здоров?я.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року по справі відкрито спрощене провадження.

Від Військової частини НОМЕР_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що розгляд рапорту про звільнення разом із пакетом документів позивача наразі неможливо розглянути через призупинення проходження військової служби та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.08.2022 року №0001747 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Судом з матеріалів справи встановлено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №15 від 30.03.2022 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , який перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено на посаду техніка 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 , ВОС 738945А, з 30 березня 2022 року зараховано до списків особового складу частини, поставити на всі види забезпечення та вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій) частині НОМЕР_2 №47 від 01.05.2022 року молодшого сержанта ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №155 від 17.08.2022 року, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (зі змінами), молодшого сержанта ОСОБА_1 , техніка стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 та визначено утримувати у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №268 від 23.09.2023 року молодшому сержанту ОСОБА_1 призупинено проходження військової служби на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.08.2022 року №0001747 у відповідності до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року (зі змінами).

Судом також встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 був оглянутий госпітальною військово-лікарською комісією терапевтичного профілю в/ч НОМЕР_5 за розпорядження прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони з метою визначення ступеню придатності до військової служби, за результатами огляду складено свідоцтво про хворобу №2253, згідно якого на підставі статей 66а, 386, 60 б графи II Розкладу хвороб ОСОБА_2 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №687306 від 26.12.2022р. підтверджено, що ОСОБА_1 встановлено інвалідність на строк до 01.08.2025р., третя група інвалідності, загальне захворювання.

Адвокатським запитом від 09 січня 2023р. адвокат позивача звернулась до військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України з адвокатським запитом, до якого долучено оригінал рапорту про звільнення з військової служби за мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі непридатності до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №2253 та підтверджуючими документами.

Військовою частиною НОМЕР_2 ОСОБА_1 листом №204 від 17.01.2023р. було повідомлено про наказ №64-РС командира в/ч НОМЕР_4 від 16.08.2022р., яким позивач був увільнений від посади та виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 .

Повторно військовою частиною НОМЕР_2 ОСОБА_1 листом №1/1574/392 від 21.02.2024р. було повідомлено про зарахування позивача 30.03.2022р. до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ; про призупинення ОСОБА_1 проходження військової служби з 23.09.2023р. у в/4 А 7288; з питань звільнення з військової служби за мобілізації Позивачу запропоновано звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17.09.204 року позивач повторно звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби та рапортом про зарахування до списків особового складу до якого долучив постанову Слідчого Другого слідчого відділу (дислокацією у м. Харкові) Територіального управління ДБР розташованого у місті Полтава про закриття кримінального провадження щодо нього.

Матеріали справи не містять жодного рішення за результатами поданих рапортів та фактично ці обставини й слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 26 Закону №2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Таким чином, з огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме, зокрема: б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме за станом здоров`я.

Відповідач листом повідомив листом №204 від 17.01.2023 р. було повідомлено про наявність наказу №64-РС командира в/ч НОМЕР_4 від 16.08.2022р., про увільненення від посади та виведений в розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 .

В відзиві на позовну заяву відповідач пояснив, зо вказаний наказ прийнято у за`язку внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.08.2022 року №0001747 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України.

Суд зазначає, що згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 2 статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Аналогічні норми встановлені Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджені Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Так пунктом 122, 144-1 Положення № 1153/2008 визначено, що усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

З аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби виключно у разі набрання законної сили обвинувальних вироків стосовно них. При цьому Положення № 1153/2008, зокрема розділ «Порядок призупинення та продовження військової служби» не містять норм, які передбачають можливість звільнення з військової служби військовослужбовцям, служба яким призупинена за пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Звільнення за нормами вказаного пункту Закону № 2232-XII можливо лише також після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Як вбачається з обставин справи, позивач вважається таким, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 ( по стройовій) частині НОМЕР_2 №47 від 01.05.2022 року молодшого сержанта ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 .

Разом із тим судом встановлено, що відповідно до постанови закриття кримінального провадження в частині Слідчого Другого слідчого відділу (дислокацією у м. Харкові) Територіального управління ДБР розташованого у місті Полтава кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.08.2022 року №0001747 в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, зокрема, стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.

Суд також вважає за доцільне наголосити, що відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження слідчим або прокурором здійснюється шляхом прийняття постанови про закриття кримінальної справи .

Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4-1, 9, 9-1 ч.1 ст. 284 КПК, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

У разі закінчення досудового розслідування, ці відомості вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 3 ст. 283 КПК).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що кримінальне провадження внесене до до ЄРДР від 29.08.2022 року №0001747 передбачене ч. 4 ст. 408 КК України стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, про що було повідомлено позивачем військову частину НОМЕР_2 рапортом від 17.09.2024 (а.с. 18)

За таких підстав суд приходить до висновку, що відповідач, повідомляючи позивача про неможливість прийняти рішення по його проханню щодо звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я, помилково виходив із наявності тих обставин, які унеможливлюють вирішення поставленого позивачем питання у зв`язку із самовільним залишенням позивачем військової частини.

Разом з тим, відповідно до ч. 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Разом з тим, як вказує позивач у позовній заяві, що не спростовано відповідачем, жодних дій командиром Військової частини НОМЕР_6 щодо поданих позивачем рапортів про його звільнення з військової служби за станом здоров`я, вчинено не було.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправної бездіяльність щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 01.12.2023 та рапортів від 17.09.2024 року про звільнення з військової служби за станом здоров`я.

В свою чергу, в даному випадку оскільки відповідачем не було розглянуто рапортів позивача про звільнення з військової служби, а отже вказаним рапортам не надавалась оцінка командуванням Військової частини НОМЕР_2 , відтак, суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 01.12.2023 та рапортів від 17.09.2024 року про звільнення з військової служби за станом здоров`я та прийняти рішення по суті, з урахуванням висновків суду.

Разом із тим, вимога позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення з військової служби за мобілізацією задоволенню не підлягає, оскільки питання звільнення ОСОБА_1 за станом здоров`я, як військовослужбовця є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 01.12.2023 та рапортів від 17.09.2024 року про звільнення з військової служби за станом здоров`я.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 01.12.2023 та рапортів від 17.09.2024 року про звільнення з військової служби за станом здоров`я та прийняти рішення по суті, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 605,60грн. (шістсот п`ятьгривень 60 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бідонько А.В.