Справа № 520/29622/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 р. № 520/29622/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 21 серпня 2024 року № 74, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплачувати з 02 травня 2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з 02 травня 2022 року зарахувати до страхового стажу періоди її роботи з 24.11.2008 по 26.07.2013, з 09.09.2013 по 03.03.2015, з 20.03.2015 по 20.02.2017, з 21.02.2017 по 12.02.2018 та з 13.02.2018 по 01.12.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з 02 травня 2022 року врахувати довідку про заробітну плату, що видана АО «КБ НАВИС», отриману за періоди роботи, починаючи з листопада 2008 року по 2023 рік;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії за віком ОСОБА_1 в межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду у Херсонській області прийнято протиправне рішення від 21.08.2024 №74, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Також, позивач зазначив, що відповідачем при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності в позивача права на призначення пенсії протиправно не було зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача з 24.11.2008 по 26.07.2013, з 09.09.2013 по 03.03.2015, з 20.03.2015 по 20.02.2017, з 21.02.2017 по 12.02.2018 та з 13.02.2018 по 01.12.2022. Позивач зазначає, що вона має право на зарахування спірних періодів до її страхового стажу та на призначення їй пенсії за віком. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 11.11.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області первинні документи, які були подані позивачем, на підставі яких приймалося оскаржуване рішення.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржуване рішення є правомірним. За доводами відповідача, 13.08.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058. На виконання принципу екстериторіальності заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області та за результатами розгляду прийнято рішення №74 від 21.08.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно статті 26 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 29 років. Згідно наданих документів та відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 27 років 11 місяців 22 дні. Позивач на дату звернення за призначенням пенсії за віком не працювала. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки з 24.11.2008 по 26.07.2013, з 09.09.2013 по 03.03.2015, з 20.03.2015 по 20.02.2017,з 21.02.2017 по 12.02.2018 та з 13.02.2018 по 16.06.2023, оскільки позивач у спірні періоди працювала на підприємствах, які розташовані на території Російської Федерації. Оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді, при призначенні пенсії до страхового стажу не можливо зарахувати періоди роботи (служби, навчання) на території РРФСР після 31.12.1991. Просить відмовити в задоволенні позову. Також, відповідач зазначив про необхідність залучення в якості співвідповідача по справі Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Ухвалою суду від 09.12.2024 клопотання відповідача про залучення співвідповідача у справі залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки в період з 30.12.2024 по 12.01.2025 включно та з 14.01.2025 по 21.01.2025 включно суддя перебував у щорічній відпустці, розгляд справи здійснюється з урахуванням днів відпустки.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач 13.08.2024 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області було розглянуто заяву позивача та прийнято рішення №74 від 21.08.2024 про відмову позивачу в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 29 років. (а.с. 38-40)

У рішенні зазначено, що згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку та наявності страхового стажу: з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років. Необхідний пенсійний вік - 60 років, вік заявника становить - 62 роки 3 місяці 12 днів. Згідно наданих документів та відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж склав 27 років 11 місяців 22 дні. Позивач на дату звернення за призначенням пенсії за віком не працює.

Також, у рішенні пенсійного органу зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки: за записом № 13 - № 15 період роботи з 24.11.2008 по 26.07.2013, за записом № 16 - № 18 період роботи з 09.09.2013 по 03.03.2015, за записом № 19 - № 20 період роботи з 20.03.2015 по 20.02.2017, за записом №21 - № 22 період роботи з 21.02.2017 по 12.02.2018, за записом № 23 - № 26 період роботи з 13.02.2018 по 16.06.2023, оскільки позивач у спірні періоди працювала на підприємствах, які розташовані на території Російської Федерації. Оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді, при призначенні пенсії до страхового стажу не можливо зарахувати періоди роботи (служби, навчання) на території РРФСР після 31.12.1991.

Позивач, не погодившись із вищевказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 74 від 21.08.2024, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Як встановлено судом, оскаржуваним у межах даної справи рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області № 74 від 21.08.2024 відмовлено позивачу в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу заявника. (а.с. 38-40)

Так, у межах даної справи підлягає з`ясуванню питання щодо правомірності чи протиправності рішення ГУ ПФУ в Херсонській області № 74 від 21.08.2024 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії пенсійним органом до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки: за записом № 13 - № 15 період роботи з 24.11.2008 по 26.07.2013, за записом № 16 - № 18 період роботи з 09.09.2013 по 03.03.2015, за записом №19 - № 20 період роботи з 20.03.2015 по 20.02.2017, за записом № 21 - № 22 період роботи з 21.02.2017 по 12.02.2018, за записом № 23 - № 26 період роботи з 13.02.2018 по 16.06.2023, оскільки позивач у спірні періоди працювала на підприємствах, які розташовані на території Російської Федерації.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено наступні відомості щодо спірних періодів:

- запис № 13: 24.11.2008 - позивач прийнята на роботу на посаду диспетчера (наказ №8-899-к від 24.11.2008);

- запис № 15: 26.07.2013 - позивач звільнена з роботи (наказ № 13-347-к від 26.07.2013);

- запис № 16: 09.09.2013 - позивач прийнята на роботу на посаду диспетчера (наказ №13-433-к від 09.09.2013);

- запис № 18: 03.03.2015 - трудовий договір припинено за згодою сторін (наказ № 15-148-к від 03.03.2015);

- запис № 19: 20.03.2015 - позивач прийнята на роботу на посаду диспетчера (наказ №15-165-к від 01.11.2016);

- запис № 20: 20.02.2017 - трудовий договір припинено за згодою сторін (наказ № 17-129-к від 20.02.2017);

- запис № 21: 21.02.2017 - позивач прийнята на роботу на посаду диспетчера (наказ №17-134-к від 21.02.2017);

Також, згідно вкладиша до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 судом встановлено наступні відомості щодо спірних періодів:

- запис № 22: 12.02.2018 - трудовий договір припинено за згодою сторін (наказ №02121-к від 12.02.2018);

- запис № 23: 13.02.2018 - позивач прийнята на роботу на посаду диспетчера (наказ №02131-к від 13.02.2018);

- запис № 26: 16.06.2023 - трудовий договір припинено за ініціативою працівника (наказ № 02121-к від 12.02.2018).

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу вказаних вище положень Порядку № 637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Так, судом встановлено, що трудові книжки позивача містять записи про спірні періоди роботи позивача з 24.11.2008 по 26.07.2013, з 09.09.2013 по 03.03.2015, з 20.03.2015 по 20.02.2017, з 21.02.2017 по 12.02.2018 та з 13.02.2018 по 16.06.2023 на відповідній посаді та в наведений період часу.

Крім того, суд зазначає, що всі записи за спірні періоди в трудових книжках позивача не містять закреслень, виконані акуратно та розбірливо, в трудових книжках зазначені номери та дати наказів про прийняття позивача на роботу та звільнення позивача з роботи.

Трудові книжки позивача виправлень чи інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності, не містять.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, суд зазначає, що спірні періоди роботи позивача з 24.11.2008 по 26.07.2013, з 09.09.2013 по 03.03.2015, з 20.03.2015 по 20.02.2017, з 21.02.2017 по 12.02.2018 та з 13.02.2018 по 16.06.2023 підтверджуються трудовою книжкою позивача та автентичність таких записів трудової книжки фактично відповідачем не оспорюється. Принаймні оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Херсонській області таких відомостей не містить.

Разом з тим, суд зазначає, що підставою для незарахування зазначених періодів до страхового стажу позивача є той факт, що в спірні періоди позивач працювала на підприємствах, які розташовані на території Російської Федерації. За доводами відповідача, викладеними в оскаржуваному рішенні, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді, при призначенні пенсії до страхового стажу не можливо зарахувати періоди роботи (служби, навчання) на території РРФСР після 31.12.1991.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Аналізуючи положення статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, суд зазначає, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період до 1 липня 2000 року є не лише наявність відповідної довідки про заробітну плату (дохід), але й підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Такий правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 280/8521/20.

Так, позивачем для підтвердження спірних періодів роботи та сплати страхових внесків було подано довідку про фактичну суму заробітку за 2008-2023 роки, що видана АО «КБ НАВИС». У зазначеній довідці вказується, що з вказаних у довідці сум заробітної плати за період 2008-2023 років проводилися відрахування до фонду державного соціального страхування та пенсійного фонду.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача врахувати таку довідку при вирішенні питання про зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача та призначення позивачу пенсії за віком.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 вказаної Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Суд зазначає, що право позивача на обчислення пенсії згідно довідки про заробітну плату іншої держави не заперечується, однак за умови належно поданих та оформлених документів про підтвердження заробітної плати позивача.

Положення Угоди розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком.

Суд зазначає, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Як наслідок, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні, однак, за наявності відповідних первинних документів щодо періодів роботи та сплати страхових внесків.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Однак, наразі (як на момент звернення позивача до пенсійного органу щодо врахування спірної довідки та призначення пенсії так і на момент звернення до суду) Україна, вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а тому, Пенсійний орган не має можливості перевірити достовірність виданої довідки про заробітну плату позивача в спірний період.

Також, суд зазначає, що згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №22-1), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до положень абзацу 5 пункту 2.9 Порядку №22-1 документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, з огляду на те, що спірна довідка про заробітну плату АО «КБ НАВИС» подана позивачем до органу Пенсійного фонду України після 01 січня 2023 року та така довідка складена тільки в липні 2023 року, суд приходить до висновку, що така довідка підлягала легалізації у визначеному законодавством України порядку.

Однак, спірна довідка не була легалізована, що виключає правові підстави для зобов`язання пенсійного органу врахувати таку довідку без вчинення дій щодо перевірки наведеної в ній інформації. Позивачем не подано до суду доказів подання до пенсійного органу спірної довідки, легалізованої у визначеному законодавством України порядку.

Окрім того, суд зазначає, що подана позивачем до суду разом з позовною заявою копія довідки про фактичну суму заробітку АО «КБ НАВИС» відрізняється від копії довідки про фактичну суму заробітку АО «КБ НАВИС», що подавалася позивачем до пенсійного органу разом з заявою про призначення пенсії, оскільки копія довідки, подана позивачем до пенсійного органу, не містить дати та вихідного номеру, на відміну від копії довідки, що подана позивачем до суду, яка містить відповідну дату та вихідний номер. (а.с. 116-117, 142-142) Так, матеріали справи свідчать, що позивачем подано до суду та до пенсійного органу копії спірної довідки про фактичну суму заробітку, що не є ідентичними.

Будь-яких відомостей та пояснень щодо відмінності копій довідки про фактичну суму заробітку АО «КБ НАВИС», що подавалися позивачем до пенсійного органу та до суду, позовна заява не містить. Також, матеріали справи не містять доказів подання позивачем до пенсійного органу довідки про фактичну суму заробітку АО «КБ НАВИС», аналогічної тій, що подана позивачем до суду разом з позовною заявою, тобто з наявністю в такій довідці відповідних дати та вихідного номеру.

Отже, вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 врахувати довідку про заробітну плату, що видана АО «КБ НАВИС», отриману за періоди роботи, починаючи з листопада 2008 року по 2023 рік, не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд зазначив, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Вказана позиція також підтримана Верховним Судом у постановах від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03.06.2021 у справі №127/8001/17.

Отже, за встановлених обставин справи судом встановлено, що належними та допустимими доказами, а саме трудовими книжками позивача підтверджуються періоди роботи позивача з 24.11.2008 по 26.07.2013, з 09.09.2013 по 03.03.2015, з 20.03.2015 по 20.02.2017,з 21.02.2017 по 12.02.2018 та з 13.02.2018 по 16.06.2023.

Разом з тим, відповідач не зарахував спірні періоди роботи до страхового стажу позивача, наслідком чого стало прийняття оскаржуваного в даній справі рішення.

При цьому, зміст оскаржуваного рішення та матеріали справи не містять відомостей щодо того, що ГУ ПФУ в Херсонській області у відповідності до положень частини 3 статті 44 Закону №1058-IV, пункту 4.2 Порядку №22-1 вчиняло будь-які дії для належної перевірки наявності в позивача права на зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу (за наявності записів про такі періоди в трудових книжках позивача) та відповідних документів для їх підтвердження, зокрема, витребовувало такі відомості, надсилало запити до компетентних органів, підприємств, тощо.

Отже, судом не встановлено обставин, за яких би вбачалося вчинення пенсійним органом (ГУ ПФУ в Херсонській області, як орган, що за принципом екстериторіальності визначений для розгляду заяви позивача про призначення пенсії) дій щодо належної перевірки документів, поданих позивачем, та встановлення інформації, необхідної для призначення позивачу пенсії за віком, до прийняття оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії за віком. Відповідачем таких відомостей до суду не подано.

За викладених обставин суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області №74 від 21.08.2024.

Щодо твердження позивача про необхідність призначення їй пенсії з 02.05.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії (60 років) - 01.05.2022. У позовній заяві позивач заявила вимогу про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити їй пенсію з 02.05.2022, тобто з наступного дня, що настає за днем досягнення нею пенсійного віку.

Разом з тим, з заявою про призначення пенсії за віком позивач звернулася до пенсійного органу лише 13.08.2024 (більше ніж через 2 роки після досягнення пенсійного віку), тобто поза межами тримісячного строку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV, після досягнення пенсійного віку.

Доказів звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії в межах трьох місяців після досягнення пенсійного віку матеріали справи не містять.

Так, позивачем не було дотримано норм п. 1 ч. 1 статті 45 Закону № 1058-IV, оскільки не було подано до пенсійного органу заяву про призначення пенсії за віком протягом трьох місяців після досягнення пенсійного віку, що б надавало право позивачу на призначення пенсії з наступного дня, що настає за днем досягнення нею пенсійного віку.

Отже, доводи позивача про необхідність призначення їй пенсії саме з 02.05.2022 є безпідставними.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки відповідачем не здійснено належну перевірку страхового стажу позивача, то, з метою належного захисту прав позивача в даній частині позовних вимог, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву позивача від 13.08.2024 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відносно вимоги позивача звернути рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, негайне виконання застосовується виключно у разі стягнення грошових сум з відповідача та в межах сум платежу лише за один місяць.

Оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії за віком, а не стягнення грошових сум, негайне виконання не застосовується.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, зважаючи на те, що судом в даній справі не вирішувалося питання про призначення пенсії позивачу, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, буд. 6,м. Херсон, 73028, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 21.08.2024 № 74 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.08.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області суму сплаченого судового збору в розмірі 1 453,44 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні 44 копійки).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН