Справа № 620/13666/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 р. Справа № 620/13666/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, по справі № 620/13666/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якій просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 23.04.2020 по 24.11.2021 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 грн (щомісячно) відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2023 №1078;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4463,15 грн щомісячно за період з 23.04.2020 по 24.11.2021 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2023 №1078;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 23.04.2020 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період з 23.04.2020 не 24.11.2021 (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017 з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення та належного грошового забезпечення за період з 23.04.2020.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року справу № 620/13666/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії на розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 620/13666/23 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 23.04.2020 по 24.11.2021 з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, для визначення розмірів складових грошового забезпечення.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (з урахуванням висновків, сформульованих Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.01.2020 у справі №826/6453/18) за період з 23.04.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, а за період з 01.01.2021 по 24.11.2021 - із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, а також здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2010 та на 01.01.2021 відповідно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення та невиплачених сум грошового забезпечення за період з 23.04.2020 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення та грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

В решті вимог - позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне та не всебічне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідачем зазначено, що під час нарахування та виплати грошового забезпечення у 2020 та 2021 роках відповідач керувався пунктом 4 Постанови №704, яким встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, отже, права та інтереси позивача не були порушені.

Водночас, відповідач наголошено на тому, що відсутні підстави для застосування положень статті 117 КЗпП України, з огляду на те, що при нарахування та виплаті позивачу сум, належних при звільненні був відсутній спір щодо їх розміру.

Позивач своїм правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на положення частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справ за участі представника відповідача та вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обґрунтування апеляційної скарги, в межах її доводів, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 23.04.2020 по 24.11.2021 проходила військову службу у складі Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2020 №86 солдата за контрактом ОСОБА_2 , призначену наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.04.2020 №30-РС на посаду механіка радіомаркерного пункту групи радіонавігації та посадки літаків радіотехнічної системи роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, ВОС-528256А, яка прибула з Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , з 23.04.2020 зараховано до списків особового складу частини, всі види утримання (а.с. 22).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.11.2021 №257 солдата за контрактом ОСОБА_1 , механіка відділення засекреченого зв`язку взводу засекреченого зв`язку роти зв`язку батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.11.2021 №43-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_3 , ВОС-100915А/630, вважати таким, що справи та посаду здав 24.11.2021. З 24.11.2021 виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу частини, всіх видів утримання (а.с. 23).

Як видно з бланків особового рахунку військовослужбовця за 2020-2021 роки, розмір грошового забезпечення позивача обраховано з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом про держбюджет станом на 01.01.2018 на рівні 1762,00 грн (а.с. 44).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 23.04.2020 по 24.11.2021, а також нарахування та виплати грошового забезпечення із застосуванням у період служби позивача з 23.04.2020 по 24.11.2021 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 у відповідній його частині, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 23.04.2020 до дня виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 (24.11.2021) відповідач здійснював нарахування і виплату грошового забезпечення позивачці із застосуванням неправильної розрахункової величини, у зв`язку з чим грошове забезпечення позивача та відповідно грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки мають бути перераховані у сторону збільшення шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт. Окрім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів внаслідок порушення строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення та невиплаченого грошового забезпечення за період з 23.04.2020 по день фактичної виплати включно за весь час затримки виплати.

Колегія суддів частково погоджується з приведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним у справі, що розглядається є дії відповідача з приводу, зокрема, виплати позивачу грошового забезпечення за 2020-2021 роки із використанням показника прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018, замість використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 та 01.01.2021, за статтями 7 Законів України №294-ІХ, №1082-ІХ, а також грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, замість використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 та 01.01.2021 відповідно.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 Закону №2011-ХІІ).

Згідно частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Тобто грошове забезпечення включає в себе усі, встановлені законом, надбавки, доплати та винагороди, передбачені під час проходження служби.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 9 Закону 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі за текстом Постанова № 704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Тобто, на момент набрання чинності Постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

29 січня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд своєю постановою у справі № 826/6453/18 визнав протиправним та скасував пункт 6 Постанови № 103, який вносив зміни в п. 4 Постанови № 704.

Таким чином, з дня набрання чинності постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 діє редакція п. 4 постанови №704, яка була чинною до внесення вказаних змін, тобто з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Колегія суддів наголошує, що з 29.01.2020 була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.

Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі № 826/9052/18 було викладено висновки про необхідність зобов`язання Кабінету Міністрів України скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 стосовно внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», що додатково свідчить про неможливість застосування п. 4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 103.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне врахувати правову позицію викладену Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, в якій зроблено наступні висновки:

- з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

- через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);

- встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає 2270,00 гривень.

Отже, з 29.01.2020 оклад за посадою та оклад за військовим званням повинен розраховуватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, який з 01.01.2020 було збільшено, внаслідок чого настала подія підвищення розміру винагороди за службу військовослужбовця.

Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 23.04.2020 по 24.11.2021.

Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2020 №86 солдата за контрактом ОСОБА_3 , призначену наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.04.2020 №30-РС на посаду механіка радіомаркерного пункту групи радіонавігації та посадки літаків радіотехнічної системи роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, ВОС-528256А, яка прибула з Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , з 23.04.2020 зараховано до списків особового складу частини, всі види утримання (а.с. 22 том 1).

Згідно з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 07.11.2020 Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_3 після укладення шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_4 » (а.с. 21 том 1).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.11.2021 №257 солдата за контрактом ОСОБА_1 , механіка відділення засекреченого зв`язку взводу засекреченого зв`язку роти зв`язку батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.11.2021 №43-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_3 , ВОС-100915А/630, вважати таким, що справи та посаду здала 24.11.2021. З 24.11.2021 виключено ОСОБА_1 зі списків особового складу частини, всіх видів утримання (а.с. 23 том 1).

У відповідності до бланків особового рахунку військовослужбовця за 2020-2021 роки, вбачається, що з травня 2020 року по липень 2021 року у ОСОБА_1 посадовий оклад мав незмінний розмір, а саме, 2640,00 грн (а.с. 44 том 1).

Оскільки відповідачем не правильно нараховано позивачу грошове забезпечення за період з 23.04.2020 по 24.11.2021, і як наслідок невірно обраховано грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.

Поряд з цим, в апеляційній скарзі відповідачем не заперечувалась обставина, що при підрахунку грошового забезпечення за період з 23.04.2020 по 24.11.2021 позивачу застосовано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018.

Отже, за період з 23.04.2020 до дня виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 (24.11.2021) відповідач здійснював нарахування і виплату грошового забезпечення позивачу із застосуванням неправильної розрахункової величини.

На підставі наведеного, оскільки норма пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратила чинності і має вищу юридичну силу за положення п. 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін, внесених Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем протиправно не здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення позивача з 23.04.2020 по 24.11.2021 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020, 01.01.2021.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 23.04.2020 по 24.11.2021 з порушенням вимог Постанови №704 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, для визначення розмірів складових грошового забезпечення, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення відповідно до положень Постанови №704 (з урахуванням висновків, сформульованих Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.01.2020 у справі №826/6453/18) за період з 23.04.2020 по 31.12.2020 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, а за період з 01.01.2021 по 24.11.2021 - із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021.

Колегія суддів також зауважує, що у зв`язку з тим, що розмір грошового забезпечення обраховано позивачу невірно, як наслідок позивачу невірно підраховано грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2021 роки, виходячи з наступного.

Так, пунктом 1 розділу XXIII «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі за текстом Порядок № 260) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Окрім того, пунктом 1 розділу XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку №269 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Таким чином, розмір грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань обраховується в залежності від розміру грошового забезпечення, у зв`язку з чим є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що необхідно здійснити позивачу перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2021 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та на 01.01.2021 відповідно.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що за даними бланків особового рахунку військовослужбовця за 2020-2021 роки (а.с. 44 том 1), ОСОБА_1 у 2020 році отримала грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу, а у 2021 році отримала лише грошову допомогу на оздоровлення.

Відсутність нарахування та виплати позивачу у 2021 році матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань підтверджено і витягом з наказу №257 від 24.11.2021 (а.с. 23 том 1).

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, у зв`язку з чим в цій частині рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу за несвоєчасно виплату індексації грошового забезпечення та грошового забезпечення за спірний період, колегія суддів приводить наступне.

Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон України №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Статтею 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-III) установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи, що відповідач не здійснював перерахунок та виплату невиплачених сум грошового забезпечення за спірний період на виконання рішення суду, підстави вважати, що права позивача при здійсненні такого нарахування будуть порушені, відсутні.

Саме такий правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 12.01.2024 у справі № 200/7529/20-а.

Крім того, слід зазначити, що судом першої інстанції було відмовлено позивачу у задоволенні частини вимог, які стосувались індексації грошового забезпечення, при цьому рішення в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення та невиплачених сум грошового забезпечення, колегія суддів вважає помилковим, оскільки вимоги щодо індексації грошового забезпечення залишено без задоволення та виплата нових сум грошового забезпечення не відбулася, а тому умови для розрахунку компенсації не настали, у зв`язку з чим відповідні вимоги позову ОСОБА_1 є передчасними,

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується нормами статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи приведені вище висновки, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 620/13666/23 підлягає частковому скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні відповідних позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 по справі № 620/13666/23 - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, та про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення та невиплачених сум грошового забезпечення за період з 23.04.2020 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення та грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати, та прийняти в цій частині нове рішення, який відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у справі № 620/13666/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій