Справа № 160/12627/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/12627/24
(суддя Кучугурна Н.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №160/12627/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 травня 2024 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2) згідно з яким, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.03.2024 № 13 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 13.06.1983 з 04.06.1984 по 28.02.1994, з 19.09.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 15.10.1997;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 11.03.2024.

Позов обґрунтовано тим, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є протиправною, оскільки позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки роботодавцем.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправним і скасувати рішення від 18.03.2024 № 13 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 04.06.1984 по 28.02.1994, з 19.09.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 15.10.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву від 11.03.2024 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду наведених у цьому рішенні. У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018. Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач-2 оскаржив його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що при досліджені трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що записи за період з 04.06.1984 по 28.02.1994 виконано з порушенням вимог визначених Інструкцією №58, а саме не засвідчено печаттю підприємства. Період роботи з 19.09.1994 по 31.12.1994 виконано з порушенням вимог визначених Інструкцією №58, а саме запис засвідчено печаткою УРСР. Період роботи з 01.01.1995 по 15.10.1997 виконано з порушенням вимог визначених Інструкцією №58, а саме запис при звільненні засвідчено печаткою для довідок.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 11.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач-1) від 18.03.2024 № 13 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії (а.с.9)

У рішенні, з-поміж іншого, зазначено таке.

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 11.03.2024 року.

Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.

Вік заявника 60 років 00 місяців 2 дні.

Необхідний страховий стаж згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить - 31 рік.

Страховий стаж особи становить 18 років 3 місяці 2 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи з 04.06.1984 по 28.02.1994 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис після звільнення з роботи завірений печаткою в якій не проглядається назва організації. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів.

період роботи з 19.09.1994 по 31.12.1994 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки запис після звільнення з роботи завірений печаткою УРСР. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів.

період роботи з 01.01.1995 по 15.10.1997, згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки запис після звільнення з роботи завірений печаткою для довідок. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних-документів.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з січня 2027 року по грудень 2027 року включно від 24 до 34 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 10.03.2029 року.

Законність та обґрунтованість рішення відповідача-1 та правомірність дій пенсійного органу щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.06.1984 по 28.02.1994, з 19.09.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 15.10.1997 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі-Закон № 1058), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 від 13.06.1983, копія якої додана до матеріалів справи, містить, зокрема, такі записи про періоди роботи позивача (мовою оригіналу):

Лисичанский городской узел связи

6) 04.06.1984 принята электромехаником цеха международных телефонных связей (пр. № 67 04.06.1984);

7) 1.08.1986 переведена электромехаником цеха городских телефонных связей (пр. №46 1.08.1986);

8) 01.10.1987 в связи с вводом новых тарифных условий оплаты труда присвоена должность старшего электромеханика цеха гтс (пр. 243, 2.09.87);

9) 28.02.1994 уволена по ст. 38 КЗоТ Украины по собственному желанию (пр. № 30 от 4.03.94);

Лисичанский городской узел связи

12) 19.09.1994 принята электромехаником в цех городских телефонных сетей (приказ № 174 от 16.09.1994);

13) 31.12.1994 уволена попереводу в Лисичанский городской узел электросвязи «Лисичанскгортелеком» п.5 ст.36 КЗоТ Украины в связи с реорганизацией городского узла связи;

14) 01.01.1995 принята по переводу в Лисичанский городской узел электросвязи электромехаником в цех ГТС (пр. №2 от 2.01.1995);

15) 15.10.1997 уволена по ст. 38 КЗоТ Украины по собственному желанию (пр. 134, 16.10.1997).

Отже, як правильно зауважив суд першої інстанції, трудовою книжкою позивача підтверджені періоди її роботи з 04.06.1984 по 28.02.1994, з 19.09.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 15.10.1997.

Згідно з рішенням органів пенсійного фонду, до страхового стажу позивача не були зараховані вказані вище період роботи, оскільки у трудовій книжці:

за період з 04.06.1984 по 28.02.1994 - запис після звільнення з роботи завірений печаткою в якій не проглядається назва організації;

за період з 19.09.1994 по 31.12.1994 - запис після звільнення з роботи завірений печаткою УРСР;

за період з 01.01.1995 по 15.10.1997 - запис після звільнення з роботи завірений печаткою для довідок.

Так, згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58:

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п.1.1);

- усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п.2.4.);

- у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п.4.1.).

Такі ж норми містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка втратила чинність у зв`язку із затвердженням 29.07.1993 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58.

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» установлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що періоди роботи позивача з 04.06.1984 по 28.02.1994, з 19.09.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 15.10.1997 мають бути зараховані до страхового стажу позивача, при цьому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.03.2024 № 13 є протиправним та як наслідок, підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що висновки суду в резолютивній частині постанови - є приписами, що підлягають безумовному виконанню сторонами та третіми особами, а судове рішення має бути категоричним, тобто повинне давати відповідь на позовні вимоги таким чином, щоб зняти невизначеність у взаємовідносинах між сторонами спору, суд звертає увагу на те, що у резолютивній частині постанови повинен бути наведений ясний і однозначний за своїм формулюванням висновок про протиправність дій або бездіяльності відповідача та про спосіб відновлення порушених прав позивача.

Суд першої інстанції зробивши правильний висновок про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 18.03.2024 № 13, яким відмовлено позивачу в призначенні пільгової пенсії та, як наслідок необхідності його скасування, помилково зобов`язав іншу особу, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Дії зобов`язального характеру щодо розгляду заяви з призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, шляхом заміни в абзаці четвертому резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №160/12627/24 слів «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» на слова «Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області», з одночасним виключення з мотивувальної частини рішення висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №160/12627/24 слід залишити без змін.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1, 2 частини 1 статті 315, статтями 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №160/12627/24 змінити шляхом заміни слів «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області» на слова «Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області» в абзаці четвертому резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року, з одночасним виключенням з мотивувальної частини рішення висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року у справі №160/12627/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 21 січня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова