Справа № 460/13393/24
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2025 року м. Рівне №460/13393/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, за участю: секретаря судового засідання О.В.Драної; представника позивача адвоката А.П.Лукащика; представника відповідача Н.О.Кузьмич; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС України у Рівненській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.07.2024: №0-1712- НОМЕР_1 ; №0-1712- НОМЕР_1 ; №0-1712- НОМЕР_1 ; №0-1712- НОМЕР_1 ; №0-1712- НОМЕР_1 ; №0-1712- НОМЕР_1 ; №0-1712-UA0087064, та податкові повідомлення-рішення від 16.10.2024: №0-1712- НОМЕР_1 ; №0-1712-UA0087064.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що контролюючим органом протиправно винесені податкові повідомлення-рішення щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітний 2023 рік, оскільки: ППР №0-1712-UA0087064 винесене щодо об`єкта нерухомого майна за адресою, за якою не зареєстровано право власності за позивачем; ППР №0-1712-UA0087064, ППР №0-1712-UA0087064 та ППР №0-1712-UA0087064 винесені щодо неіснуючих об`єктів нерухомого майна, які ще у 2019 році були знесені; ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064 та №0-1712-UA0087064 винесені щодо об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктами оподаткування в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України будівлі промисловості «Промислові та складські приміщення»; ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064 та №0-1712-UA0087064 винесені щодо об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктами оподаткування в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі». Тому такі рішення податкового органу підлягають скасуванню.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач зазначає, що оскаржуване ППР №0-1712-UA0087064 винесено у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на праві приватної власності ОСОБА_1 належить будівля молочного комплексу, загальною площею 6782,0 кв.м. Зазначає, що у тексті ППР була допущена технічна описка у зазначенні адреси об`єкта, що не впливає на правомірність оскаржуваного рішення. Щодо ППР №0-1712-UA0087064, ППР №0-1712-UA0087064 та ППР №0-1712-UA0087064 відповідач зазначає, що визначаючи базу та об`єкти оподаткування, податковим органом використана актуальна інформація з Реєстру, відповідно до якого позивачу належать об`єкти нерухомого майна, а надані позивачем довідки БТІ не свідчать у повній мірі про знесення таких об`єктів. Щодо ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712- НОМЕР_1 та №0-1712-UA0087064 відповідач зазначає, що платником податків не надано жодних доказів віднесення таких будівель до будівель промисловості, а тому застосування пільги не є можливим. Щодо ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064 та №0-1712-UA0087064 відповідач вказує, що позивач не має статусу сільськогосподарського товаровиробника, а тому пільга підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не застосовується.

Ухвалою суду від 11.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 05.12.2024.

Ухвалою суду від 05.12.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у підготовчому засіданні оголошена перерва до 02.01.2025.

Ухвалою суду від 10.12.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено повністю.

Ухвалою суду від 02.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16.01.2025.

У судове засідання 16.01.2025 прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позовних вимог, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у відкритому судовому засіданні 16.01.2025 у порядку статей 243, 250 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення щодо визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за звітний 2023 рік:

від 23.07.2024

№0-1712-UA0087064 на суму 28009,35 грн (а.с. 12);

№0-1712-UA0087064 на суму 14518,90 грн (а.с. 15);

№0-1712-UA0087064 на суму 227197,00 грн (а.с. 17);

№0-1712-UA0087064 на суму 42139,65 грн (а.с. 24);

№0-1712-UA0087064 на суму 2979,83 грн (а.с. 22);

№0-1712-UA0087064 на суму 2979,83 грн (а.с. 21);

№0-1712-UA0087064 на суму 14925,92 грн (а.с. 19);

від 16.10.2024

№0-1712-UA0087064 на суму 12204,05 грн (а.с. 26);

№0-1712-UA0087064 на суму 12204,05 грн (а.с. 27) (далі ППР).

Вважаючи такі рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних рішень ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (далі ПК України), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

За приписами підпункту 266.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.1.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України, визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Підпунктом 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За правилами пункту 54.5. статті 54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, норми ПК України визначають порядок винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень про визначення сум податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, за відповідний звітний податковий період, шляхом обчислення бази оподаткування на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків.

Щодо оскаржуваного ППР №0-1712-UA0087064 на суму 227197,00 грн, суд зазначає.

ППР №0-1712-UA0087064 на суму податкових зобов`язань у розмірі 227197,00 грн сформоване щодо об`єкта нерухомого майна площею 6782,00 кв.м.: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що таке ППР є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 31.10.2024, у власності позивача не перебуває таке майно (а.с. 18).

В свою чергу, контролюючий орган зазначає, що оскаржуване ППР №0-1712-UA0087064 винесено у відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на праві приватної власності ОСОБА_1 належить будівля молочного комплексу, загальною площею 6782,0 кв.м. Зазначає, що у тексті ППР була допущена технічна описка у зазначенні адреси об`єкта, що не впливає на правомірність оскаржуваного рішення.

Як зазначалося судом вище, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Так, в матеріалах справи міститься пивний витяг з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформований за РНОКПП ОСОБА_1 НОМЕР_2 , станом на 20.11.2024 (а.с. 57).

У розділі «Відомості про об`єкт нерухомого майна» з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, міститься запис:

реєстраційний номер майна: 17349381;

тип майна: будівля молочного комплексу;

адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 ;

загальна площа (кв.м.): 6782,0;

технічний опис майна: будівля одноповерхова, цегляна, літ. «Б-1» (а.с. 61, зворот).

Тобто, таким доказом підтверджується те, що позивачу на праві власності належить будівля молочного комплексу загальною площею 6782,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

В оскаржуваному ППР №0-1712-UA0087064 зазначена адреса: АДРЕСА_1 .

Тобто, у спірному випадку контролюючим органом допущена описка у зазначенні назви вулиці об`єкта нерухомого майна.

Суд зазначає, що допущення в оскаржуваному ППР №0-1712-UA0087064 описки щодо назви вулиці об`єкта нерухомого майна не впливає та не може впливати на суть нарахованого податкового зобов`язання, оскільки позивач достовірно є власником об`єкта нерухомості «будівля молочного комплексу» загальною площею 6782,0 кв.м., та відповідно до норм ПК України має обов`язок сплати податків та зборів у розмірі та у строки, установлені нормами чинного законодавства.

Окрім цього, суд зазначає, що відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У спірному випадку ідентифікація об`єкта нерухомого майна є безперешкодною, оскільки в оскаржуваному ППР №0-1712-UA0087064 міститься чітке зазначення площі об`єкта оподаткування 6782,0 кв.м., а за такою площею, на праві приватної власності ОСОБА_1 належить лише одне приміщення, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Суд зазначає, що певні дефекти адміністративного акта (допущення описки/помилки у зазначенні інформації про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості (населений пункт, назва вулиці, номер будинку), його площі, ставки податку, пільги зі сплати податку) не можуть пов`язуватися з його змістом, якщо податкове зобов`язання визначене правильно, а наявні документи щодо права власності на нерухоме майно підтверджують факт володіння особою таким майном.

Допущена податковим органом описка у зазначенні вулиці об`єкта нерухомого майна у спірному випадку не впливає суть акта ППР №0-1712-UA0087064.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Суд наголошує, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів (допущення описки у зазначенні вулиці) не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки можливим процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Загальні підходи до оцінки недоліків форми рішення сформульовані Верховним Судом у постановах від 19 травня 2020 року у справі №820/2300/18, від 30 квітня 2020 року у справі №810/384/16, від 17 березня 2020 року у справі № 808/4140/15, від 25 січня 2019 року у справі №812/1112/16, у яких Верховний Суд звертав увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли недотримано окремих елементів. Технічні помилки не є недоліками форми оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Позивач також зазначає, що відповідно до пункту 55.1 статті 55 ПК України, платник податків має право оскаржити рішення податкового органу, а податковий орган має повноваження виправити або скасувати таке рішення, якщо виявлено помилки.

Щодо таких доводів суд зазначає, що норма пункту 55.1 статті 55 ПК України, на яку покликається позивач, викладена у ПК України в такій редакції:

«Податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства».

Тобто, йдеться про право платника податків оскаржити податкове повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня ДПС України в адміністративному порядку.

Норми пункту 55.1 статті 55 ПК України не є релевантними і спірному випадку, а платник податків не надав докази оскарження ППР №0-1712-UA0087064 в адміністративному порядку до ДПС України.

Також, позивач посилається на норми пункту 58.3 статті 58 ПК України та зазначає, що якщо помилка в ППР унеможливлює його вручення або виконання, це рішення може вважатися таким, що не було вручене платнику податків.

Суд відхиляє такі доводи позивача та зазначає, що відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України: «Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу».

Тобто, вказана норма визначає лише те, що ППР вручається платнику податків у порядку статті 42 ПК України.

При цьому, допущена податковим органом в ППР №0-1712-UA0087064 описка у зазначенні назви вулиці об`єкта оподаткування жодним чином не вплинула на ту обставину, що таке рішення було вручене платнику податків, а така описка не впливає на можливість платника податків виконати рішення податкового органу, в силу установлених вище обставин.

Позивач також зазначає, що помилка у зазначенні назви вулиці об`єкта нерухомого майна грубо порушує право на захист інтересів платника податків; неправильно вказана адреса позбавила можливості адекватно зрозуміти, який саме об`єкт є предметом оподаткування.

Суд відхиляє такі посилання позивача та зазначає, що останній звертався до контролюючого органу із заявою про проведення звірки даних щодо отриманих ППР, чим реалізував своє право, визначене нормами ПК України; доказів оскарження ППР в адміністративному порядку до ДПС України не надав, отже, не скористався таким правом на власний розсуд; спосіб захисту своїх інтересів обраний позивачем шляхом звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування ППР; допущена в ППР описка у зазначенні назви «вулиці» об`єкта нерухомого майна не впливає та не може впливати на можливість ідентифікації такого об`єкта, який за зазначеною в ППР площею, назвою населеного пункту та за номером будинку, у власності позивача перебуває лише один.

Зазначене вище свідчить про те, що оскаржуване ППР №0-1712-UA0087064 є правомірним, а тому позовна вимога про його скасування не підлягає до задоволення.

Щодо ППР №0-1712-UA0087064 на суму 28009,35 грн, ППР №0-1712-UA0087064 на суму 12204,05 грн, та ППР №0-1712-UA0087064 на суму 12204,05 грн, суд зазначає таке.

ППР №0-1712-UA0087064 стосується визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єкту нерухомого майна площею 836,10 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

ППР №0-1712-UA0087064 стосується визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єкту нерухомого майна площею 728,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

ППР №0-1712-UA0087064 стосується визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єкту нерухомого майна площею 728,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскаржуючи зазначені вище ППР, позивач вказує, що об`єкти нерухомого майна: будівля телятника площею 836,10 кв. м. та будівля складу площею 728,60 кв.м., стосовно яких винесені ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, дійсно належали позивачу на підставі договорів купівлі-продажу та використовувалися у господарській діяльності до кінця 2019 року.

Проте, як зазначає позивач, у 2019 році будівля телятника площею 836,10 кв. м. та будівля складу площею 728,60 кв.м. були знесені, що підтверджується довідками Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації №1097 від 26.12.2019 та №1100 від 26.12.2019.

Позивач зазначає, що фактично оскаржувані ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064 винесені щодо неіснуючих об`єктів нерухомого майна, а тому нарахування податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на неіснуючі будівлі є протиправним.

Натомість, відповідач зазначає, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Згідно інформації з Державного реєстру ОСОБА_1 на праві приватної власності належить склад (комплекс будівель і споруд №1, будівля №2), загальною площею 728,6 м. кв., за адресою АДРЕСА_2 ; будівля телятника загальною площею 836,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, змін позивачем в частині припинення права власності на будівлю телятника та склад (комплекс будівель і споруд №1, будівля №2) до реєстру не вносилось, а тому станом на дату визначення податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та станом на 20.11.2024 ОСОБА_1 є власником нерухомого майна.

За правилами підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 20.11.2024, позивачу належать на праві власності об`єкти нерухомого майна:

склад (комплекс будівель і споруд №1, будівля №2), загальною площею 728,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 58);

будівля телятника, загальною площею 836,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 61, зворот).

Отже, податковим органом визначено суми податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, з обчисленням бази оподаткування на підставі актуальних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно станом на 20.11.2024.

Позивач надав суду листи Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації:

№1100 від 26.12.2019, відповідно до якого повідомляється, що будівля телятника за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 знесена (а.с. 13);

№1097 від 26.12.2019, відповідно до якого повідомляється, що будівля складу (комплекс будівель і споруд №1, будівля №2), за адресою: Рівненська обл., Рівненський р., село Грушвиця Перша, вулиця Центральна, будинок 9е (1/2 та 1/2), яка належала ОСОБА_1 знесена (а.с. 28).

Позивач зазначає, що дані докази підтверджують факт знесення будівель, а тому нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на такі об`єкти нерухомого майна є протиправним, оскільки будівель не існує.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача та зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами частин першої сьомої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами першою третьою статті 325 ЦК України визначено, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 1 Закону № 1952-IV).

Власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право (у тому числі замовник будівництва, девелопер будівництва, управитель фонду фінансування будівництва), або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав (статті 1 Закону № 1952-IV).

За приписами пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV, державній реєстрації прав підлягають:

право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.

Частиною першою статті 5 Закону № 1952-IV визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1952-IV, Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна:

об`єкт нерухомого майна площею 836,10 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2012;

державна реєстрація майна здійснена 26.12.2012;

об`єкт нерухомого майна площею 728,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , придбаний позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2018;

державне реєстрація майна здійснена 23.02.2018.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: знищення майна (у спірному випадку знесення, як зазначає позивач).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 Закону № 1952-IV, розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.

Отже, у випадку знесення об`єктів нерухомого майна та за наявності відповідних документів, які підтверджують такий факт, за заявою зацікавленої особи до Державного реєстру прав вносяться відповідні зміни щодо припинення права власності.

Суд зазначає, що норми ПК України чітко визначають підстави та порядок визначення фізичним особам сум податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Як зазначалося вище, відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 20.11.2024, позивачу належать на праві власності об`єкти нерухомого майна:

склад (комплекс будівель і споруд №1, будівля №2), загальною площею 728,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 58);

будівля телятника, загальною площею 836,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 61, зворот).

Отже, податковим органом визначено суми податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, з обчисленням бази оподаткування на підставі актуальних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно станом на 20.11.2024.

Будь-які зміни щодо об`єктів нерухомого майна, які належать позивачу, до Реєстру не вносилися, що свідчить про правомірність нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач зазначає, що податковий орган повинен був перевірити наявність і стан об`єктів оподаткування.

Суд відхиляє такі доводи позивача та зазначає, що нормами ПК України не визначено жодного обов`язку для контролюючого органу здійснювати перевірку стану і наявності об`єктів оподаткування.

Нормами ПК України визначено лише те, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Також, позивач зазначає, що він не обтяжений обов`язком внесення змін до Реєстру щодо майна, яке було знесене (знищене).

Суд відхиляє такі доводи та зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено (не визначено) саме «обов`язку» особи, майно якої знесене (знищене), звертатися до реєстратора для проведення відповідних реєстраційних дій щодо припинення прав власності, проте така особа, будучи платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, повинна усвідомлювати про наслідки невчинення таких дій нарахування податку на об`єкти нерухомого майна.

Суд звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону № 1952-IV, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Отже, використані контролюючим органом актуальні дані з Реєстру щодо володіння позивачем зазначеними вище об`єктами нерухомого майна, є достовірними в силу закону.

Суд також зазначає, що документи, які підтверджують факт знесення нерухомого майна та які оформлені в установленому законодавством порядку, є лише підставою для закриття розділів про нерухоме майно в Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Натомість, відомості про речові права, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними до моменту державної реєстрації припинення таких прав у порядку, передбаченому цим Законом № 1952-IV.

Вказане вище свідчить про правомірність винесених ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, а тому позовна вимога про їх скасування не підлягає до задоволення.

Щодо ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, суд зазначає таке.

ППР №0-1712-UA0087064 на суму 2979,83 грн стосується визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єкту нерухомого майна площею 177,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

ППР №0-1712-UA0087064 на суму 2979,83 грн стосується визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єкту нерухомого майна площею 177,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

ППР №0-1712-UA0087064 на суму 14925,92 грн стосується визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єкту нерухомого майна площею 891,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 є.

Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 20.11.2024, позивачу належать на праві власності об`єкти нерухомого майна:

будівля, будинок механізатора (столова), загальною площею 177,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1), загальною площею 891,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 є.

Оскаржуючи ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, позивач зазначає, що об`єкти нерухомого майна: будівля, будинок механізатора (столова), загальною площею 177,9 кв.м. та склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1), загальною площею 891,1 кв.м. не є об`єктами оподаткування в силу норм підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Позивач зазначає, що об`єкти нерухомого майна: будівля, будинок механізатора (столова) та склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1) віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» та використовуються за призначенням у господарській діяльності позивача.

Так, відповідно до Витягу №6330 з реєстру платників єдиного податку (а.с. 34), ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт господарювання 13.12.2022, за адресою: АДРЕСА_3 ; 3 група платника єдиного податку; види діяльності:

52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту,

52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту,

96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.,

23.70 Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю,

46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення,

46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля,

25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій,

25.12 Виробництво металевих дверей і вікон,

25.29 Виробництво інших металевих баків, резервуарів і контейнерів,

25.50 Кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія,

25.61 Оброблення металів та нанесення покриття на метали,

25.62 Механічне оброблення металевих виробів,

25.91 Виробництво сталевих бочок і подібних контейнерів,

45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів,

33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення,

52.10 Складське господарство,

25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.

Серед інших основний вид діяльності визначено 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.

За приписами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування:

є) будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи 125 "Будівлі промислові та склади" належить клас 1251 "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо; і клас 1252 "Резервуари, силоси та склади", який включає, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

При цьому положення підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України поширюють свою дію, в тому числі і на складські приміщення промислових підприємств.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17 лютого 2020 року (справа №820/3556/17, адміністративне провадження №К/9901/23672/18) виснував:

«Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Судова палата вважає, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга».

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна: «будівля, будинок механізатора (столова)» та «склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1)» віднесені до класу «Промислові та складські будівлі».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Так, відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 20.11.2024, позивачу належать на праві власності об`єкти нерухомого майна, об`єкти нерухомого майна: «будівля, будинок механізатора (столова)» та «склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1)» не визначені як «Промислові та складські будівлі».

Будь-яких інших правовстановлюючих чи технічних документів щодо об`єктів нерухомого майна позивачем не надано.

Тобто, позивачем не доведено належність нежитлових будівель до певної класифікації.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 09.10.2024 на адресу ГУ ДПС у Рівненській області надсилалась заява про проведення звірки правильності нарахування податкових зобов`язань, відповідно до яких було винесено оскаржувані ППР.

Разом з цим, для проведення звірки позивачем було надано титульну сторінку Технічного паспорта на Складнавіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1), загальною площею 891,1 кв.м., за адресою Рівненська область, Рівненський район, с. Грушвиця Перша, вулиця Центральна, будинок 9є, та Виписку з інвентаризаційних матеріалів (а.с. 117, 118).

Проте, такі документи не містять жодного посилання на те, що будівля відноситься до класу «Промислові та складські будівлі»; у наданій копії Технічного паспорту відомостей, за якими можна було б класифікувати функціональне призначення нерухомого об`єкта не зазначено; будь-яких інших документів позивачем не надано.

Щодо об`єкта нерухомого майна: «будівля, будинок механізатора (столова)» документів позивачем також не надано.

Тобто, факту належності об`єктів нерухомого майна: «будівля, будинок механізатора (столова)» та «склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1)» до роду «Будівлі промисловості» не установлено, а належних доказів позивачем не надано.

Позивач зазначає, що об`єкти нерухомого майна: «будівля, будинок механізатора (столова)» та «склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1)» не є об`єктами оподаткування, оскільки використовуються за призначенням у господарській діяльності, що підтверджується Договором підряду №3 від 11.01.2023.

Суд відхиляє такі доводи позивача та зазначає, що в матеріалах справи міститься Договір підряду від 11.01.2023 №3, укладений між позивачем (Підрядник) та Приватним підприємством фірмою «Техзапчастина» (Замовник), відповідно до якого Підрядник зобов`язується за завданням Замовника виконати роботи з слюсарної зачистки ліфтових металевих деталей; місце виконання: вул. Центральна, 9є, с. Грушвиця Перша, Рівненського р-ну, Рівненської обл. (а.с. 35).

Суд зазначає, що такий договір стосується лише виконання позивачем певних робіт за місцем виконання вул. Центральна, 9є, с. Грушвиця Перша, Рівненського р-ну, Рівненської обл.

За такою адресою розташований об`єкт нерухомого майна: Складнавіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1), загальною площею 891,1 кв.м.

Проте, факт приналежності об`єкта нерухомого майна: Складнавіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1), загальною площею 891,1 кв.м. до будівель промисловості не установлений та не доведений.

Суд також зазначає, що Договір підряду від 11.01.2023 №3 не стосується виконання робіт за об`єктом: будівля, будинок механізатора (столова), загальною площею 177,9 кв.м., який також є об`єктом оподаткування за оскаржуваними ППР.

Зазначене вище свідчить про те, що оскаржувані ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, винесені податковим органом правомірно, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Щодо ППР №0-1712-UA0087064 та №0-1712-UA0087064, суд зазначає таке.

ППР №0-1712-UA0087064 на суму 14518,90 грн стосується визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єкту нерухомого майна площею 433,40 кв.м., за адресою: Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Центральна, будинок 1А;

ППР №0-1712-UA0087064 на суму 42139,65 грн стосується визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єкту нерухомого майна площею 1257,90 кв.м., за адресою: Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Радянська, будинок 1А.

Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивачу належать на праві власності об`єкти нерухомого майна:

будівля санпропускника, загальною площею 433,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

будівля, кормоцех, загальною площею 1257,9 кв.м., за адресою: Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Радянська, будинок 1А.

Оскаржуючи ППР №0-1712-UA0087064 та №0-1712-UA0087064, позивач зазначає, що відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Позивач зазначає, що належні на праві власності об`єкти нерухомого майна: будівля санпропускника, загальною площею 433,4 кв.м. та будівля, кормоцех, загальною площею 1257,9 кв.м., віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» та не здаються в оренду, лізинг, позичку, тому такі будівлі не є об`єктами оподаткування.

Також, зазначає, що 03.02.2023 між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Спеціалізоване управління-39» укладений договір на виготовлення та встановлення металевих конструкцій для утримання худоби та металевих резервуарів для зберігання зернових культур з подальшим встановленням їх за вищевказаною адресою; також 07.03.2023 був укладений договір на поставку зернових культур. Отже, нарахування податку на об`єкти, які використовуються позивачем для сільськогосподарської діяльності, є безпідставними.

За приписами підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування:

«ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

З аналізу вказаних приписів слідує, що для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено наявність таких двох умов одночасно:

власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником;

об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі, які використовуються для сільського господарства.

Тобто, ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання будівель в сільськогосподарській діяльності позивача.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.05.2024 у справі №600/5153/23-а.

Як зазначалося вище по тексту рішення, основний вид діяльності позивача є 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.

У переліку визначених видів діяльності позивача, відсутні види діяльності, пов`язані із сільським господарством.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»:

виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Відтак, з наведеного висновується, що сільськогосподарським товаровиробником можуть бути як юридичні особи, так і фізичні особи-підприємці та фізичні особи.

Вказані правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.01.2022 у справі №820/4188/17.

Між тим, позивачем не доведено жодними належними і допустимими доказами того, що він має статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Матеріалами справи не підтверджується, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме сільськогосподарським товаровиробником.

Суд також зазначає, що факт укладення між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Спеціалізоване управління-39» Договору від 03.02.2023 на виготовлення та встановлення металевих конструкцій для утримання худоби та зберігання зернових культур (а.с. 40) за адресою спірного об`єкта нерухомого майна, за відсутності будь-яких доказів з товарного виробництва позивачем сільськогосподарської продукції (зокрема: відгодівлі тварин; їх утримання в продовж певного строку; заготівлі, придбанні, доставки, складуванню та зберіганню кормів, використання трудових та виробничих ресурсів), не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст.266 ПК України, оскільки у такому випадку необхідною умовою є здійснення товарної сільськогосподарської діяльності з використанням об`єктів нерухомого майна за їх цільовим призначенням, чого у спірному випадку позивачем не доведено.

Такі правові висновки суду стосуються окрім оскаржуваних ППР №0-1712-UA0087064 та №0-1712-UA0087064, і оскаржуваного ППР від 23.07.2024 №0-1712-UA0087064, про що зазначено позивачем у відповіді на відзив.

Установлені судом обставини на наявні в матеріалах справи докази свідчать про правомірність оскаржуваних ППР, які не підлягають скасуванню.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваних рішень ППР №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, №0-1712-UA0087064, в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС України у Рівненській області (вулиця Відінська, 12, місто Рівне, 33023; код ЄДРПОУ ВП 44070166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 22 січня 2025 року

Суддя К.М. Недашківська