Справа № 460/8836/24
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2025 року м. Рівне №460/8836/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі, відповідач 1, ГУ ПФУ в Рівненській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі, відповідач 2, ГУ ПФУ в Одеській області) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком та неврахування до загальної тривалості страхового стажу періодів роботи з 11.07.1984 по 16.05.1985, з 10.03.1987, з 1992 по 1994 та зобов`язання призначити пенсію за віком, врахувавши вказані періоди до страхового стажу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що йому протиправно відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на недостатність страхового стажу. Зазначає, що записи трудової книжки в повній мірі підтверджують його працю, а відтак підстав для неврахування спірного періоду роботи до страхового стажу у Пенсійного органу не було.

Ухвалою суду від 13.08.2024 прийнято позовну до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву. В обґрунтування заперечень вказали, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки на момент звернення у останнього відсутній необхідний страховий стаж, а саме: 31 рік.

Позивачем подано відповідь на відзив, однак суд не приймає до уваги письмову відповідь на відзив з тих підстав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши заяви по суті, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

03.05.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності для розгляду поданої позивачем заяви визначено структурний підрозділ, а саме: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 10.05.2024 №71 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу 31 рік.

У цьому рішенні вказано, що вік заявника становить 60 років 3 місяці, страховий стаж 24 роки 10 місяців 18 днів. За доданими документами не зараховано періоди роботи з 11.07.1984 по 16.05.1985 - згідно з наданою довідкою від 19.04.2024 №764/04-01, оскільки в довідці ім`я ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ), період роботи за 1987 та з 1992 по 1994 роки в колгоспі - згідно з наданою довідкою від 19.04.2024 №767/04-01, оскільки в довідці зазначено ім`я ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ), що не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ). За наявним страховим стажем особа має право на пенсійну виплату з 26.01.2027.

Позивач, вважаючи порушеним його право на пенсійне забезпечення, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Також частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.

З вищенаведеного вбачається, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.

Як слідує зі змісту спірного рішення, саме відсутність необхідного стажу стала підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі, Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 січня 2022 року у справі № 620/1178/19.

Зі спірного рішення про відмову у призначенні пенсії вбачається, що Пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача:

- період з 11.07.1984 по 16.05.1985 - згідно з наданою довідкою від 19.04.2024 №764/04-01, оскільки в довідці ім`я ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 );

- період роботи за 1987 та з 1992 по 1994 роки в колгоспі - згідно з наданою довідкою від 19.04.2024 №767/04-01, оскільки в довідці зазначено ім`я ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ), що не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ).

Так, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 позивач, зокрема, у період з 11.07.1984 по 16.05.1985 працював у Здолбунівському міжгосподарському підприємстві по виробництву кормів і яловичини шофером 3 класу (наказ №101 від 10.07.1984, №67 від 16.05.1985).

Зазначені записи завірені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, не містять виправлень чи підтирань, зроблені з посиланням на документи, на підставі яких такі записи було внесено, що у повній мірі надає можливість підтвердити зайнятість позивача на підприємстві, а відповідно і зарахувати такий період до страхового стажу останнього.

Отже, за наявності відповідних відомостей щодо періоду роботи позивача з 11.07.1984 по 16.05.1985 у його трудовій книжці, як основного документа про стаж роботи, підстави для подання додаткових документів для підтвердження такого стажу були відсутні.

За наведеного, підстави для неврахування до стажу позивача періоду роботи з 11.07.1984 по 16.05.1985, зазначені у рішенні про відмову у призначенні пенсії, є необґрунтованими та безпідставними.

Трудова книжка колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 містить наступні записи щодо спірних періодів:

Запис №1, 10.03.1987 прийнятий на роботу в колгосп ім. 1-го Травня шофером по переводу (наказ №3 від 10.03.1987);

Запис №2, 26.02.1993 - колгосп ім. 1-го Травня реформовано в КСП «Золотий колос» (наказ №1 від 26.02.1993);

Запис №3, 14.03.2000 звільнений з роботи за власним бажанням ст.38 КЗпП України (наказ №4 від 14.03.2000);

Запис №4, 15.03.2000 прийнятий на роботу шофером в ПСП «Злагода» (наказ №2 від 15.03.2000);

Запис №5, 05.08.2003 звільнений з роботи за згодою двох сторін ст.36 п.1 КЗпП України (наказ №36 від 05.08.2003).

Кожен з наведених записів здійснений у хронологічному порядку, засвідчений підписом уповноваженої особи з проставленням відтиску печатки підприємств, містить реквізити наказів, на підставі яких внесено відповідні записи та не містять виправлень чи підтирань.

Доказів того, що відповідні записи є недійсними та недостовірними або ж того, що позивач у вказані періоди у колгоспі не працював, відповідачами не надано та матеріали справи не містять.

Також для підтвердження страхового стажу разом з заявою про призначення пенсії позивач надав Пенсійному органу архівну довідку №767/04-01, видану 19.04.2024 архівним управлінням Рівненської районної державної адміністрації. Згідно з відомостями цієї архівної довідки в книгах обліку праці та розрахунків з членами колгоспу «1 Травня» села Спасів Здолбунівського району Рівненської області за січень 1987 січень 1993 роки, за лютий 1993 грудень 1999 роки колективного сільськогосподарського підприємства «Золотий колос» села Спасів є дані про роботу та встановлений мінімум ОСОБА_1 (за 1987 ОСОБА_5 , за 1992-1994 ОСОБА_6 так зазначено в документах). Ця довідка містить інформацію за період з 1987 по 2000 роки в розрізі кожного року з зазначенням встановленого мінімуму людиноднів, відпрацьованого мінімуму людиноднів. Крім цього, згідно з цією довідкою в книгах обліку праці та розрахунків колективного сільськогосподарського підприємства «Золотий колос» за 1990, 1995 роки ОСОБА_1 не зазначений. Книги обліку праці та розрахунків колективного сільськогосподарського підприємства «Золотий колос» за 2000 рік до архівного відділу не надходили, місце їх зберігання невідоме.

У зв`язку з цим, Пенсійний орган не врахував до страхового стажу позивача період роботи за 1987 та з 1992 по 1994 роки в колгоспі згідно з довідкою від 19.04.2024 №767/04-01, оскільки в останній зазначено ім`я ( ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ), що не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ).

Так, дійсно ім`я позивача у вказаній вище архівній довідці вказано у трьох варіантах ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ), проте такий недолік жодним чином не впливає на можливість зарахувати спірний період до страхового стажу позивача, позаяк зміст довідки з вказаними періодами роботи відповідає та узгоджується з відомостями трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що трудова книжка колгоспника позивача (серії НОМЕР_2 ) містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме: відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Крім того, Пенсійним органом не оспорюються інші відомості, вказані в архівній довідці щодо періодів роботи у колгоспі.

Помилковість в написанні імені позивача у відповідних документах, не може бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Отже, з огляду на викладене, страховий стаж позивача, що обрахований відповідачем-2, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 щодо періодів трудової діяльності (зайнятості) у колгоспі ім.1-го Травня перейменованого в КСП «Золотий колос», а тому наявні підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи у колгоспі ім.1-го Травня, перейменованого в КСП «Золотий колос», з 10.03.1987 по 14.03.2000 (з урахуванням вже врахованих періодів).

У позовній заяві позивач просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком. Разом з тим, у цьому випадку права позивача порушенні не діями, а рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 10.05.2024 №71, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, а тому належний спосіб захисту порушеного прав має стосуватися саме визнання протиправним та скасування цього рішення.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком, то суд зазначає таке.

За нормами статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнув віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто набув право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.

Як слідує з розрахунку зарахованого Пенсійним органом страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії страховий стаж останнього складає 24 роки 10 місяців 18 днів, про що також вказано в рішенні про відмову в призначенні пенсії від 10.05.2024.

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу не менше 31 року, то у суду відсутній розрахунок такого стажу і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15, яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.

Отже, на переконання суду, належним способом відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання Пенсійного органу після зарахування спірних періодів, повторно розглянути заяву позивача від 03.05.2024 про призначення пенсії за віком. Таким чином, позовна вимога зобов`язального характеру підлягає задоволенню частково.

При цьому, суд не має підстав робити висновок про те, що при обчисленні стажу, що дає право на пенсію за віком з врахуванням висновків суду, викладених у цій справі, та за наявності підстав для призначення пенсії, територіальне управління Пенсійного фонду України порушуватиме права позивача, не призначаючи, чи не виплачуючи таку пенсію.

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 липня 2024 року у справі № 240/16372/23, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача та зарахування періодів його роботи до страхового стажу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення цієї пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Враховуючи викладене, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задоволенню не підлягають.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України на користь позивача слід стягнути сплачений при поданні позовної заяви судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким прийнято оскаржуване рішення.

Водночас, суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень, (тобто задоволена основна вимога немайнового характеру, яка підлягала оплаті судовим збором), тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №71 від 10.05.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.07.1984 по 16.05.1985 у Здолбунівському міжгосподарському підприємстві по виробництву кормів і яловичини згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , а також періоди роботи у колгоспі ім.1-го Травня, перейменованого в КСП «Золотий колос», з 10.03.1987 по 14.03.2000 згідно із записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 (з урахуванням вже врахованих періодів).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.05.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області витрати у виді судового збору у сумі 968,96грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 січня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд.83,м. Одеса,Одеська обл.,65012, ЄДРПОУ/РНОКПП 20987385)

Суддя Н.С. Гудима