Справа № 320/6584/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6584/22 Суддя (судді) першої інстанції: Войтович І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Епель О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач, ГУ НП у м. Києві), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) Наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.07.2022 № 588, яким до заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві підполковника поліції ОСОБА_1 (0053186), накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) Наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.07.2022 № 1126 о/с, яким відповідно до п. 6 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_1 (0053186) заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції звільнено зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з виплатою заробітної плати (грошового забезпечення) в сумі 1933 499 грн. 44 коп. за час вимушеного прогулу на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з урахуванням вислуги років, спеціального звання, премії та даної посади із дня, наступного за днем звільнення до дня поновлення (судового рішення), в тому числі за час затримки виконання рішення суду, з додаванням до зазначеної суми 3108 грн. 52 коп. за кожен день з дня ухвалення рішення до фактичного моменту поновлення на посаді;

- стягнути на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві (), витрати пов`язані зі сплатою судового збору 2977,20 грн. та витрати на правничу допомогу 112 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірні накази ГУ НП у м. Києві від 15.07.2022 № 588 та № 1126 о/с є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач вважає, що ним не вчинявся дисциплінарний проступок за який його може бути звільнено з посади зі служби в поліції та за аналогічних подій, що відбулись 05.04.2017 було вже проведено службове розслідування, його вже було притягнуто за дисциплінарний проступок 16.05.2017 відповідно до Наказу ГУ НП у м. Києві № 376.

Позивач вказує на порушенні порядку проведення службового розслідування, не повідомлення про його підстав для проведення, недотримання права брати участь у службовому розслідуванні, надавати пояснення, подавати документи, не забезпечення права користуватись правовою допомогою, не ознайомлення із його висновками та зібраними в ході розслідування матеріалами.

Службове розслідування проводилось за фактом вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру у рамках кримінального провадження, відомості про які внесені до ЄРДР за № 0000467 від 13.04.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК України, досудове розслідування по якому на даний час триває, відсутній вирок суду, у зв`язку з чим вказує на презумпцію невинуватості та додає, що наявність або відсутність провадження у кримінальній справі стосовно особи не є визначальними при встановленні в його діях ознак, за які його можливо звільнити. Додав, що неодноразове призначення службового розслідування з підстав вручення підозри є протиправними діями відповідача, безпідставним притягненням до дисциплінарної відповідальності повторно за одні і ті ж події квітня 2017 року.

Також позивач вказує на невідповідність наказу №588 від 15.07.2022 вимогам акту індивідуальної дії, останній не містить зазначення, який вчинено дисциплінарний проступок, час, місце вчинення та інші обставини, не зрозуміло із даного наказу коли було вчинено дисциплінарний проступок, в чому полягає порушення присяги та приниження авторитету НПУ, не враховані обставини, не з`ясовано характер і розмір шкоди, які мають бути враховані при визначенні виду дисциплінарного стягнення, не враховано попередню поведінку позивача, відсутність жодного стягнення, відповідний рівень кваліфікації, стаж служби більше 25 років, наявність заохочень та подяк, що у сукупності ставить під сумнів накладення дисциплінарного стягнення, у зв`язку з чим вважає спірний наказ №588 незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, зауважує, що термін притягнення до дисциплінарної відповідальності, якщо рахувати з 05.04.2017 (день вчинення ймовірного дисциплінарного проступку) або з 22 лютого 2022 року, тобто день вручення повідомлення про підозру, сплив, протягом якого можливо було притягнути до дисциплінарної відповідальності, відповідно наказ ГУ НП у м. Києві № 1126 о/с від 15.07.2022 являється незаконним та підлягає скасуванню.

Позивач вказує, що має позитивну службову характеристику та трудовий колектив працівників слідчого відділу звертався до ГУ НП в м. Києві та Голови НП України із колективним зверненням щодо здійснення всіх необхідних і можливих дій щодо скасування спірного наказу №1112 о/с, також позивач подавав рапорт 18.07.2022 до Голови НП України Клименка І. та начальника ГУ НП в м. Києві Вигівського І. щодо скасування наказів та поновлення на роботі, але відповіді не отримав.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач вказує на довідку Дарницького УП ГУ Національної поліції у м. Києві №526 від 21.07.2022 про доходи за січень червень 2022 року на загальна суму 128 465 грн. 99 коп. (нараховане грошове забезпечення), 19 790 грн. 91 коп. (матеріальна допомога на вирішення соціально побутових питань), 1491 грн. 00 коп. (разова грошова винагорода) та положення постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, а саме п. 8 абз. 1, 2, та відповідно вважає, що йому підлягає виплата заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з урахуванням вислуги років, спеціального звання, премії та даної посади за період часу з 16.07.2022 до дня поновлення на посаді, з розрахунку суми 3108 грн. 52 коп. як середньоденна заробітна плата вирахувана згідно постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із дня, наступного за днем звільнення до дня поновлення (судового рішення), в тому числі за час затримки виконання рішення суду, повинна обраховуватися згідно вказаних нарахувань. Позивач наводить свої розрахунки ціни позову.

Щодо витрат зі сплати судового збору 2977,20 грн. та витрати на правничу допомогу 112 000,00 грн., просив суд стягнути в повному обсязі. Зокрема, щодо витрат на правничу допомогу підтверджує такі Договором від 18.07.2022 укладеного із Адвокатським бюро «Олександра Скотара», актом приймання - передачі робіт від 26.03.2024 та рахунком №2-24 від 26.03.2024 на суму 112 000,00 грн. Вказуючи на висновки Верховного Суду викладені у справі №910/12876/19, стверджує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням між адвокатом та клієнтом, а суд не вправі втручатись в ці правовідносини.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року даний позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві від 15.07.2022 № 588 щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві від 15.07.2022 №1126 о/с щодо реалізації дисциплінарного стягнення наказом від 15.07.2022 №588 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, з 15.07.2022.

Стягнуто з ГУ НП у м. Києві (; вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.07.2022 по 12.08.2024 у розмірі 532 818,00 грн. (п`ятсот тридцять дві тисячі вісімсот вісімнадцять гривень 00 копійок).

Стягнуто з ГУ НП у м. Києві (; вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2977,20 грн. (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім гривень 20 копійок) на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі суд фіксує повторну підставу для призначення службового розслідування як вручення підозри ДБР 22.02.2022 ОСОБА_1 в межах кримінального провадження № 0000467 щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Перший висновок дисциплінарною комісією було затверджено 15.04.2022, другий висновок, предмет дослідження в даній справі затверджений - 15.07.2022.

Також, суд вважає доведеним та спростованим доводи представника відповідача про дотримання під час проведення службового розслідування порядку його проведення, призначеного за наказом ГУ НП у м. Києві від 12.07.2022 №826.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норма матеріального та процесуального права, зазначаючи, що судом не враховано всі обставини у справі, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, крім доводів аналогічних відзиву на позовну заяву, зазначено, що 28.09.2021 старшим прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу Офісу Генерального прокурора Мацегорою Є. І. прийнято рішення про закриття кримінального провадження № 0000621 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, що визначений ст. 219 КПК України). З огляду на приписи, пункту 4 частини 2 статті 61 Закону України «Про Національну поліцію», не може бути поліцейським особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав.

Крім того, апеляційну скаргу подано позивачем, в якій він просить скасувати частково рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі № 320/6584/22, та змінити його в частині, стягнувши з ГУ НП у м. Києві (; вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.07.2022 по 12.08.2024 у розмірі 2 359 366,68 (два мільйони триста п`ятдесят дев`ять тисяч триста шістдесят шість) гривень 68 копійок, а також стягнувши з ГУ НП у м. Києві (; вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 112000,00 (сто дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

27 листопада 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, а якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 - залишити без задоволення. Скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі №320/6584/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі в поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

14 січня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача, в якому він просив про долучення доказів та відкладення розгляду справи.

Крім того, 20 січня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги від представника позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 03.08.2019 ОСОБА_1 відповідно до наказу № 842 о/с Головного управління Національної поліції у м. Києві призначений на посаду заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

12.07.2022 за вх. № 351 до Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшла інформація про те, що 22.02.2022 працівниками Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000467 від 13.04.2017, заступникові начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції підполковнику поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України за фактом перевищення службових повноважень.

З метою перевірки наведеної інформації та встановлення обставин справи за фактом повідомлення про підозру ОСОБА_1 , відповідно до статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказом ГУНП у м. Києві від 12.07.2022 № 826 «Про призначення та проведення службового розслідування» за наведеним фактом призначено службове розслідування.

У ході службового розслідування встановлено, що 22.02.2022 старшим слідчим в ОВС першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України було повідомлено про підозру підполковнику поліції ОСОБА_1 .

На теперішній час кримінальна справа № 756/7974/22 розглядається Оболонським районним судом міста Києва (провадження № 1-1 кп/756/602/24).

Дисциплінарною комісією встановлено, що наказом ГУНП у м. Києві від 03.02.2017 № 87 о/с майора поліції ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування житлового масиву "Троєщина") Деснянського УП ГУНП у м. Києві.

Разом з тим, відповідно до наказу від 27.02.2017 № 183 на ОСОБА_1 було покладено тимчасове виконання обов`язків на посаді оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю УКР ГУНП у м. Києві з 27.02.2017 по 27.05.2017.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.04.2017 працівниками ГУНП у м. Києві з метою реалізації завдань поліції щодо протидії злочинності проводились оперативно-розшукові заходи стосовно документування злочинної групи, яка вчиняє розбійні напади на підприємства, установи та організації на території міста. У ході проведення заходів ОСОБА_1 прийняв рішення проводити оперативно розшукові заходи у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_2 .

Того ж дня, о 19.37 автомобіль поліції, у якому перебували ОСОБА_1 та 8 працівників полку поліції особливого призначення № 1 ГУНП у м. Києві, екіпіровані вогнепальною зброєю, засобами індивідуального захисту та спеціальними засобами, заїхали на територію паркінгу зазначеного будинку.

О 19.53 у вищезазначений паркінг на власному автомобілі заїхала потерпіла ОСОБА_3 разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 , 2008 року народження. Паркуючи свій автомобіль, ОСОБА_3 помітила у паркінгу, поліцейський автомобіль, у салоні якого перебували озброєні поліцейські, яких остання сприйняла за осіб, які готуються вчинити злочин. Вивівши доньку з паркінгу у безпечне місце, ОСОБА_3 повернулася у паркінг, щоб з`ясувати чи відомо охороні паркінгу про зазначених озброєних осіб.

Підійшовши до приміщення охорони потерпіла, виявила там охоронця паркінгу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який на її запитання, хто він такий, у порушення вимог ч. 3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" своє прізвище, посаду, спеціальне звання та про свою належність до правоохоронних органів не повідомив. Службове посвідчення, на вимогу ОСОБА_3 останній не пред`явив, а навпаки повідомив потерпілій завідомо неправдиву інформацію, чим викликав у неї підозру у нещирості. Запитавши у нього, чи відомо йому щось про озброєних осіб у приміщенні паркінгу. ОСОБА_1 безпідставно почав проводити превентивні заходи, а саме, вимагати у ОСОБА_3 надати документ, що посвідчує її особу та запитувати в останньої чому вона цікавиться перебуванням сторонніх осіб на паркінгу.

У подальшому, о 20.00 ОСОБА_3 будучи необізнаною, що ОСОБА_1 є працівником правоохоронного органу намагалася покинути територію паркінгу, проте, ОСОБА_1 у порушення вимог ч. 2 ст. 31, ч. 1 ст. 36 Закону України "Про Національну поліцію" безпідставно, незаконно почав застосовувати до останньої заходи фізичного впливу та спеціальні прийоми боротьби, викручуючи та заламуючи їй руки.

Під час виходу ОСОБА_3 з паркінгу ОСОБА_1 ставав на шляху її руху, заважаючи пройти далі та хапав за руки. Далі ОСОБА_3 намагалася вийти на вихід, однак, ОСОБА_1 продовжував свої протиправні дії, наздогнавши й, обхопив рукою за шию і потягнув назад на декілька метрів, чим спричинив потерпілій фізичний біль.

Унаслідок протиправних дій ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_3 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця овальної форми, розмірами 3,7х2 см синьо багряного кольору на внутрішній поверхні лівого плеча в нижній третині, які відповідно до висновку комісійної судово медичної експертизи від 04.10.2021 № 258/21 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно зазначено про те, що 05.04.2017 перебуваючи в паркінгу по вул. Тимошенка у м. Києві, ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження громадянці ОСОБА_3 .

Зокрема, у період часу з 19.53 по 20.05 ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (3 обслуговування житлового масиву "Троєщина") Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві, та знаходячись у підземному паркінгу житлового будинку по вул. Маршала Тимошенка, 15-г, у м. Києві, у зв`язку із виконанням службових обов`язків, проте, діючи всупереч вимогам статей 3, 19, 21, 27, 28, 29, 30, 41, 68 Конституції України, статей 1, 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 3, 6, 7, 18, 23 Закону України "Про Національну поліцію" та грубо порушуючи норми, передбачені статтями 29, 30, 31, 36, 37, 38, 42, 43, 44 вищезазначеного Закону, нехтуючи покладеними на нього службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без наявних на те законних підстав, при відсутності будь-якої загрози як своєму здоров`ю й оточуючим, так і публічній безпеці та громадському порядку, за відсутністю факту нападу, умисно та з особистих мотивів, безпричинно застосував відносно ОСОБА_3 , яка жодних протиправних дій та правопорушень не вчиняла, фізичну силу та спеціальні прийоми боротьби, завдаючи їй при цьому особливого фізичного болю і моральних страждань, у результаті чого спричинив останній легкі тілесні ушкодження.

Під час проведення службового розслідування додатково встановлено, що у 2013 році працівниками прокуратури м. Києва матеріали кримінальної справи з обвинувальним актом відносно ОСОБА_1 було скеровано до Голосіївського районного суду м. Києва, для розгляду по суті.

25.04.2013 Голосіївським районним судом м. Києва було винесено вирок, яким ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки.

15.07.2013 ухвалою апеляційного суду м. Києва вирок вищезазначеного суду від 25.04.2013 скасовано, матеріали кримінальної справи було направлено на новий розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Крім того, у 2015 році висновком атестаційної комісії було прийнято рішення про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню із служби в поліції через службову невідповідність.

Згодом, на підставі рішення суду у 2016 році останнього було поновлено на службі у поліції.

Додатково встановлено, у 2017 та 2020 роках до ОСОБА_1 також було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог законодавства та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції.

Також, у період 2018-2019 років у мережі Інтернет неодноразово з`являлися критичні публікації (наразі містяться у відкритому доступі) за участі ОСОБА_1 . У деяких із них зазначалося про те, що останній шахрайським шляхом привласнює квартири громадян, при цьому не несе за це будь-якої відповідальності перед Законом. Крім того, у згаданих публікаціях висвітлюється інформація щодо незаконного вимагання та привласнення коштів у громадян за вирішення деяких питань.

Під час проведення службового розслідування з`ясовано, що 03.10.2020 до управління кадрового забезпечення ГУНП у м. Києві надходила інформація про те, що того ж дня працівниками ТУ ДБР, розташованого у місті Києві, та Служби безпеки України у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020 ОСОБА_1 було затримано, у порядку ст. 208 КПК України під час отримання неправомірної вигоди у сумі 3000 доларів США. У ході вищезазначеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 вимагав неправомірну вигоду від громадянина Д., за вирішення питання про закриття кримінального провадження № 0013095, розпочатого слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у м. Києві, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

У рамках здійснення досудового розслідування відносно ОСОБА_1 за його місцем проживання було проведено обшук, у ході якого виявлено та вилучено грошові кошти.

Дисциплінарною комісією враховано, що за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції України ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності притягувався 8 разів, що вказує на особисту його недисциплінованість та повне ігнорування ним вимог чинного законодавства, відносно ОСОБА_1 працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, неодноразово вносилися відомості до ЄРДР за вчинення кримінальних правопорушень, а саме: кримінальне провадження № 0000621 від 30.07.2020 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, кримінальне провадження № 0000467 від 13.04.2017 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Відповідно, службовим розслідуванням зазначено про те, що ОСОБА_1 своїми діями неодноразово вчиняв проступки, які підривають авторитет Національної поліції України, та є несумісними з подальшим проходженням служби в ній.

Ураховуючи вищевикладене та на підставі зібраних матеріалів, під час проведення службового розслідування, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 грубо порушив вимоги пунктів 1, 2, 3 частини першої ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII та Присяги працівника поліції та вважала застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Також, зазначено про те, що у разі встановлення вини у кримінальному провадженні №0000467, буде прийнято рішення згідно із Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Як наслідок, згідно наказу ГУ НП у м. Києві № 588 від 15.07.2022 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII та пунктів 1, 2, 3 частини першої ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП у м. Києві № 1126 о/с від 15.07.2022 згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) полковника поліції ОСОБА_1 (0053186) заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції, звільнено зі служби в Національній поліції України, 15 липня 2022 року.

Зі спірними наказами ОСОБА_1 ознайомлений 18.07.2022, та закріпивши своїм підписом заначив про те, що із такими не згоден, вважає їх незаконними, оскільки за обставини подій в 2017 році вже притягався до дисциплінарної відповідальності, двічі притягнення за одне й те саме заборонено Конституцією України та Дисциплінарним статутом.

В справі містяться акти ГУ НП у м. Києві від 18.07.2022 №8293/125/48/05-2022 та № №8292/125/48/05-2022 складені щодо відмови ОСОБА_1 від отримання спірних наказів, та зазначення про надіслання в месенджер позивача м.т. НОМЕР_2 , спірних наказів, та наказу №1126о/с на адресу місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 15.07.2022.

Не погоджуючись із наказами про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом порушених прав щодо незаконного звільнення зі служби в поліції.

Відповідно, як встановлено судом, предметом спору у справі є накази ГУ НП в м. Києві від 15.07.2022 №588 та №1126 о/с про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення з служби в поліції ОСОБА_1 , які підлягають перевірці судом на дотримання вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначені в ч. 3 даної статті кодексу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов наступних висновків.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про Національну поліцію».

Частиною першою статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно - правовими актами (частина перша статті 3 Закону України «Про Національну поліцію»).

Частиною третьою статті 11 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Обов`язки поліцейського визначені у частині першій статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно - правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до розділу I Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

2. Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

3. Ці Правила ґрунтуються на Конституції України, Законах України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції», інших законах України, актах Президента України та постановах Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України.

4. Під час прийняття на службу до поліції особу ознайомлюють з вимогами цих Правил.

5. Поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.

Відповідно до розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 визначаються основні вимоги до поведінки поліцейського, зокрема, вказується, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків;

неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України;

виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку, не допускати дискримінації в будь-якій формі;

поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу;

дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики;

зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

2. Під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено:

сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання;

допускати будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками, дискримінацію в будь-якій формі;

використовувати будь-які предмети, на яких зображена символіка політичних партій, та провадити політичну діяльність, висловлювати особисте ставлення до діяльності політичних партій під час виконання службових повноважень, а також використовувати службові повноваження в політичних або особистих цілях;

розголошувати та використовувати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, у тому числі після припинення служби в поліції, крім випадків, визначених законом;

знімати з однострою чи приховувати нагрудний знак (жетон), а також будь-яким іншим чином перешкоджати прочитанню інформації на ньому або фіксуванню за допомогою технічних засобів, крім випадків, коли поліцейський виконує службові обов`язки в режимі секретності в установленому законодавством України порядку;

перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.

3. Поліцейський повинен дотримуватись субординації у стосунках з колегами, з повагою ставитись до старших за віком.

Відповідно до розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 визначається взаємодія поліції з громадськістю та іншими державними органами, зазначається, що поліцейський виконує свої службові обов`язки в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямовує свою діяльність на задоволення їхніх потреб.

2. Незалежно від посади чи звання у відносинах із населенням поліцейський зобов`язаний: бути тактовним та доброзичливим; висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі; надати можливість особі висловити власну думку; до всіх потерпілих від злочинів або інших правопорушень проявляти повагу, охороняти їх безпеку та право на невтручання в особисте життя.

3. За будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику та допускати дискримінацію в будь-якій формі.

4. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

5. З метою зменшення кількості випадків застосування поліцейських заходів примусу поліцейський повинен проявляти розсудливість, відкритість, почуття справедливості, володіти комунікативними навичками (переконання, ведення переговорів тощо), а в необхідних випадках мати керівні та організаційні якості.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім`я та по батькові, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово- дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію України» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 р. №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

За визначенням, що міститься у частині першій статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно - правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За змістом частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно - правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно, чинне законодавство встановлює підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку, та у свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, що узгоджується із правовою позицією аналогічного змісту викладеної в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з частинами першою - третьою статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення зі служби в поліції.

У висновку, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, в тому числі звільнення посади.

За змістом статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського (п. 1).

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (п.2).

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (п.3).

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (п.4).

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (п.6).

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (п.10).

За змістом статті 27 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

За ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій (п. 1).

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою (п. 2).

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови (п. 3).

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі (п.6).

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії (п.7).

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення (п.8).

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів (п.9).

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень (п.10).

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» (далі - Порядок №893), службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

За пунктом 2 Порядку № 893 службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Службове розслідування має встановити (п.4 розділу V):

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Письмові клопотання поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, про отримання і долучення до матеріалів службового розслідування документів, отримання додаткових пояснень від інших осіб подаються голові або членам дисциплінарної комісії в межах строку проведення службового розслідування (п. 5).

Письмова скарга на дії осіб, які проводять службове розслідування, подається поліцейським, стосовно якого його призначено, уповноваженому керівнику. У разі визнання такої скарги обґрунтованою уповноважений керівник у межах строку, встановленого законодавством України, може прийняти рішення про виключення особи, дії якої було оскаржено, зі складу дисциплінарної комісії, а також про призначення відносно неї (у разі виявлення ознак дисциплінарного проступку) службового розслідування (п.6 розділу V).

Згідно п. 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:

одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;

отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб (п. 8 розділу V Порядку 893).

За пунктом 11 розділу V Порядку 893 збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського під час розгляду справи у формі відкритого засідання здійснюються як шляхом одноосібного одержання пояснень членами дисциплінарної комісії, надсилання запитів про надання необхідних документів або їх копій, отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування, так і шляхом дослідження отриманих документів, пояснень на відкритих засіданнях дисциплінарної комісії, одержання пояснень безпосередньо на цих засіданнях.

Зібрані одноосібно членами дисциплінарної комісії матеріали і відомості підлягають дослідженню на відкритих засіданнях дисциплінарної комісії.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування (п. 13 розділу V Порядку 893).

Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі (п. 14 розділу V Порядку 893).

Згідно п. 17 розділу V Порядку 893 факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення.

В акті обов`язково зазначаються відомості про дату, час і місце його складення, посади, звання, прізвища, імена, по батькові осіб, які його склали, прізвище, ім`я, по батькові особи, якій було запропоновано надати пояснення та яка відмовилася це зробити, а також (у разі повідомлення) - причини такої відмови. Акт про відмову надати пояснення підписують член дисциплінарної комісії, присутній під час відмови, та інші особи, присутні під час відмови.

Акт про відмову надати пояснення реєструється в службі діловодства (канцелярії) органу (підрозділу, закладу, установи) поліції, ЗВО, в якому утворена дисциплінарна комісія, та долучається до матеріалів службового розслідування.

Згідно пунктів 1 та 2 розділу VI Порядку №893 Зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Згідно п. 9 розділу VI Порядку №893 висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.

Згідно пункту 1 розділу VII Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Зокрема згідно пунктів 3-8 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка;

3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;

4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є:

1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння;

2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;

3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього;

4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку;

5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно пунктів 2-4 розділу VII Порядку №893 наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.

У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт довільної форми, що підписується працівником кадрового підрозділу та іншими присутніми під час відмови особами, який долучається до особової справи поліцейського, притягнутого до дисциплінарної відповідальності.

Виконання таких дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь та звільнення зі служби в поліції, шляхом видання наказів по особовому складу покладається на підрозділи кадрового забезпечення (служби персоналу) територіальних органів поліції, установ та закладів поліції, а також ЗВО.

Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що окрім вимог законодавства виставлених до поліцейського, щодо проходження ним служби та дотримання службової дисципліни, законодавство встановлює підстави для призначення службового розслідування відносно поліцейського та вимоги щодо проведення службового розслідування в разі наявності ознак чи отриманої інформації про вчинення поліцейським дисциплінарного проступку.

Дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним саме дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни. Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативно-правовими актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства та етичних норм, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх вчиняють. Тобто, поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивної репутації органів поліції. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, який є підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.06.2021 у справі №815/2705/16, у постанові від 22.09.2022 у справі №420/4977/20.

Також, виходячи із аналізу чинного законодавства, судом зазначено, що службове розслідування згідно положень Порядку №893 призначається наказом керівника за наявності зокрема, повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення. Службове розслідування може проводитись у письмовому провадженні, а може у відкритих засіданнях дисциплінарної комісії, та за вказаних варіантів, поліцейський відносно якого проводиться службове розслідування має бути належним чином повідомлений про його призначення та проведення в запрошенні для надання пояснень, оскільки законодавство відповідно також закріплює право поліцейського бути присутнім в ході службового розслідування, надавати пояснення чи відмовитись від їх надання, надавати письмові документи, докази, користуватись правовою допомогою. Всі події, які відбуваються в ході службового розслідування та всі матеріали і докази, які досліджувались мають бути відображені у висновку службового розслідування, на підставі яких, дисциплінарна комісія робить свої висновки та викладає свою позицію.

Законодавство також передбачає, що поліцейський може подавати скарги на дії дисциплінарної комісії вчинені в ході проведення службового розслідування, які підлягають розгляду та вирішенню уповноваженим на розгляд скарги керівником.

Наказ про застосування дисциплінарного стягнення та наказ про реалізацію останнього, мають відповідати вимогам до них згідно чинного законодавства.

Судом зауважено, що пропозиція дисциплінарної комісії може братись до уваги суб`єктом уповноваженого на вирішення питання щодо застосування виду стягнення щодо поліцейського, а може й не враховуватись, оскільки суб`єкт застосування може встановити факт відсутності доказів вчиненого поліцейським дисциплінарного проступку, відсутність підстав для застосування дисциплінарного стягнення, чи прийняти рішення про накладення іншого виду стягнення, ніж той, що вказаний комісією.

Дисциплінарна комісія у своїх висновках має зазначити, а суб`єкт застосування врахувати характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, відповідно, комісія вносить свою пропозицію щодо застосування відповідного виду дисциплінарного стягнення, а суб`єкт застосування визначити вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видати письмовий наказ про його застосування.

Згідно п. 3 ст. 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських.

За п. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Відповідно до п.п. 1-3 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Право на оскарження поліцейським наказу про застосування дисциплінарного стягнення визначено законодавством (ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 4 розділу VII Порядку №893).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

За ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» день звільнення вважається останнім днем служби.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції враховано підстави призначення службового розслідування (п. 2 розділу І Порядку №893, вручення підозри ДБР), обставини які досліджувались дисциплінарною комісією та підстави за якими зафіксовано вчинення позивачем дисциплінарного проступку, застосовано спірне дисциплінарне стягнення.

При цьому судом зауважено, що ОСОБА_1 не притягувався до дисциплінарної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Дисциплінарна комісія не робила висновків з приводу наявності чи відсутності в його діях ознак злочину, але враховує, що порушення службової дисципліни комісія обґрунтовує через встановлені обставини в повідомленні ДБР про вручення підозри 22.02.2022, через положення ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» не повідомив своє звання, посаду, службове посвідчення на вимогу не надав, повідомив неправдиву інформацію, чим викликав підозру у нещирості, безпідставно застосовував превентивні заходи а саме вимагав документ, що посвідчує особу, застосовував безпідставно заходи фізичного впливу та аналізуючи Присягу, згідно якої в основу поведінки поліцейського закладено етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання якої утворює факт її порушення ОСОБА_1 у вигляді вчинення проступку проти інтересів служби, підриву довіри до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює виконання ним своїх обов`язків подальшому.

Як встановлено матеріалами справи, наказом ГУ НП у м. Києві №826 від 12.07.2022 службове розслідування призначено у зв`язку із отриманою інформацією головою інспекції ГУ НП у м. Києві про те, що ОСОБА_1 повідомлено 22.02.2022 про підозру у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України. Службове розслідування проведено у письмовому провадженні, висновок затверджено 15.07.2022.

Позивач та його представник наполягають, що пред`явлення ДБР підозри позивачу за обставин подій у 2017 році, по яким вже було застосовано дисциплінарне стягнення, яке скасовано, не може бути знову підставою для призначення службового розслідування та фіксування повторно факту вчинення дисциплінарного проступку і як наслідок знову застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби.

Водночас відповідач не заперечує проти того, що пред`явлення ДБР підозри ОСОБА_1 було предметом та підставою для призначення службового розслідування та дослідження комісією, відмітив, що повідомлення ДБР по вручення 22.02.2022 ОСОБА_1 підозри враховувалось дисциплінарною комісією, останньою зафіксовано порушення службової дисципліни поліцейським та вчинення ним дисциплінарного проступку, та саме за порушення службової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення, а не за наявність вироку суду в кримінальному провадженні № 0000467 від 13.04.2017, за обставинами тих же подій 2017 року.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься також наказ ГУ НПУ у м. Києві від 23.02.2022 №409 про призначення та проведення службового розслідування, в якому підставою вказано надходження 22.02.2022 до управління головної інспекції Головного управління Національної поліції у м. Києві інформації про те, що цього ж дня слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України було повідомлено про підозру заступникові начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції підполковнику поліції ОСОБА_1 .

Тобто, наказом №409 вже було призначено службове розслідування за інформації про вручення ДБР 22.02.2022 підозри ОСОБА_1 .

Та, наказом №452 від 08.04.2022 ОСОБА_1 допущено до виконання посадових обов`язків у зв`язку із оголошеним в країні воєнним станом та потребою в залучення поліцейських до виконання завдань для забезпечення оборони країни, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Зі змісту затвердженого 15.04.2022 висновку службового розслідування, дослідженого судом слідує, що отримана інформація від ДБР про вручення підозри ОСОБА_1 рамках кримінального провадження 0000467 від 13.04.2017, та зазначено про обставини подій у квітні 2017 року, щодо застосування ОСОБА_1 щодо гром. ОСОБА_3 фізичної сили та спеціальних прийомів боротьби, завдавши моральної шкоди, моральних страждань та отримання нею в результаті тілесних ушкоджень. Опитаний ОСОБА_1 заперечував завдання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, вказав що вже по даному факту було проведено службове розслідування.

У висновку, дисциплінарною комісією, у ході проведення даного службового розслідування, підтвердити або спростувати вину заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції підполковника поліції ОСОБА_1 не виявилось можливим, оскільки, факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, доводиться у встановленому порядку і підтверджується обвинувальним вироком суду. У разі встановлення, за результатами досудового розслідування, вини ОСОБА_1 , прийняти рішення згідно із "Дисциплінарним статутом Національної поліції України".

Відповідно, в межах справи № 756/7974/22 переглядається факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Згідно відомостей Єдиного реєстру судових рішень у справі № 756/7974/22, яка розглядається Оболонським районним судом міста Києва (провадження № 1-1 кп/756/602/24), щодо обвинувального акту, затвердженого 12.09.2022 у кримінальному провадженні, яке внесене 13.04.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000467, у відношенні: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка, Таращанського району, Київської області, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, постанова чи вирок суду відсутній.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено повторну підставу для призначення службового розслідування як вручення підозри ДБР 22.02.2022 ОСОБА_1 в межах кримінального провадження № 0000467 щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Перший висновок дисциплінарною комісією було затверджено 15.04.2022, другий висновок, предмет дослідження в даній справі затверджений - 15.07.2022.

Допитані в ході судового розгляду справи свідки член дисциплінарної комісії ОСОБА_6 старший інспектор ВП УГІ ГУНП у м. Києві старший лейтенант поліції, та голова комісії Сегеда В.А. заступник начальника управління - начальника ВСР УГІ ГУНП у м. Києві підполковник поліції, підтвердили проведення службового розслідування за наявності повторної підстави із тієї ж підозри ДБР за наявності обвинувального акту, затвердженого 12.09.2022 у кримінальному провадженні, яке внесене 13.04.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000467, що розглядається в районному суді.

Відповідно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що відповідачем необґрунтовано та безпідставно було призначено службове розслідування щодо ОСОБА_7 за наказом №826 від 12.07.2022.

Судом враховано, що даний наказ у справі не оскаржується, та враховуючи повноваження суду в межах вирішення справи в разі встановлення факту порушення прав та інтересів позивача, суд вважає, що висновки службового розслідування є такими, що не доводять вчинення позивачем дисциплінарного проступку, порушення ним службової дисципліни, комісією не розкрито в чому саме полягає порушення позивачем Присяги, які саме дії та наслідки призвели до підриву довіри до нього як носія влади та до державного органу.

Колегія суддів підтримує таку позицію суду першої інстанції та вважає, що зазначення про неодноразові внесення відомостей до ЄРСР про кримінальні правопорушення, рішення судів та інші відомості про поведінку поліцейського на переконання суду не є доводами про порушення службової дисципліни, враховуючи, що перевірці підлягала саме інформація підстав вручення підозри ДБР.

Так, враховуючи висновки комісії затверджені 15.04.2022, що пред`явлення підозри ДБР, в даному випадку має наслідком також одержання вироку суду для подальшого застосування до поліцейського наслідків визначених чинним законодавством, у зв`язку з чим і було закрито службове розслідування згаданим вище висновком 15.04.2022, за яким як зазначено комісія відповідно не знайшла в діях позивача складу дисциплінарного проступку.

Колегія суддів погоджується із тим, що відсутність рішення компетентного органу про притягнення до кримінальної відповідальності позивача не спростовує наявності в діях тієї ж особи дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, але наявність такого дисциплінарного проступку має бути належним чином доведена, обґрунтована з позиції Дисциплінарного статуту та Закону України «Про національну поліцію».

Колегія суддів звертає увагу, що наказом ГУ НП у м. Києві від 19.05.2017 №376, за наслідками проведеного службового розслідування встановлено обставинами подій 05.04.2017 за участю позивача майора поліції ОСОБА_1 , внесення 06.04.2017 відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 003332 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, наявності висновка спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_8 від 06.04.2017 №648/Ж згідно якого встановлено, що ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, дії ОСОБА_1 свідчать про недотримання ним Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, яким за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в нанесенні 05.04.2017 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , унаслідок порушення вимог абзацу 2, 3, 5, 9 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пунктів 1,2,2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», абз. 2, 3, 4 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із посади.

Водночас Наказом №1479 о/с від 22.12.2017 достроково знято дисциплінарне стягнення згідно наказу №376 від 16.05.2017.

Згідно рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 320/11869/20 досліджувались обставини за фактом внесення 06.04.2017 відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 003332 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та за фактом затримання заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції підполковника поліції ОСОБА_1 у кримінальному провадженні від 30.07.2020 №0000621 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, за яким 06.10.2020 Головним управлінням національної поліції у м. Києві призначено було службове розслідування , згідно Наказу Головного управління Національної поліції України у м. Києві №647 від 16.10.2020, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію», пункту 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присяги працівника поліції та функціональних обов`язків, до заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП підполковника поліції ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади. Суд дійшов висновку що Наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 16.10.2020 №647, яким до заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві підполковника поліції ОСОБА_1 (0053186), накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади, є протиправним та скасував такий. Як наслідок, рішенням суду також скасовано Наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 30.10.2020 №896 о/с.

14 вересня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ НП у м. Києві залишено без задоволення та рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року - залишено без змін.

Окремо слід зазначити щодо доводів апелянта - ГУ НП у м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000621 та не допустимості бути поліцейським особі, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 61 Закону України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів наголошує, що спірне службове розслідування призначалось відповідачем саме на підставі вручення підозри ДБР 22.02.2022 ОСОБА_1 в межах кримінального провадження № 0000467 та в межах розгляду спірного службового розслідування не досліджувалось питання закриття кримінального провадження № 0000621, з огляду на що посилання апелянта на вказану обставину лише на стадії апеляційного оскарження - є безпідставним.

Щодо доводів представника відповідача про дотримання під час проведення службового розслідування порядку його проведення, призначеного за наказом ГУ НП у м. Києві від 12.07.2022 №826, колегія суддів зазначає наступне.

У справі наявний лист від 12.07.2022 №569/125/67/01-2022 про направлення запрошення ОСОБА_9 прибути на 15.07.2022 о 10:00 до приміщення ГУ НП у м. Києві щодо надання пояснень у рамках службового розслідування, але належних та достатніх доказів надіслання такого повідомлення позивачу до суду не надано.

Як зазначалось вище, в силу положень ч. 7 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Відповідач стверджує, що повідомлення про запрошення було надіслано за місцем несення служби, та згідно наданого Акту про відмову від надати пояснення складеного від 15.07.2022, підписаного одним із членів комісії: головою комісії Сегеда В. та членом комісії Чумаченко Я., зазначено про те, що ОСОБА_1 не прибув для надання пояснень в рамках службового розслідування, не повідомив про поважність причин свого неприбуття, що вважається відмовою від надання пояснень, у зв`язку з чим суд зазначає, що такий Акт не містить в собі відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 щодо службового розслідування, враховуючи твердження про повідомлення позивача за місцем несення служби, та враховуючи також, що Акт відмови від надання пояснень складається саме під час проведення службового розслідування (п. 17 розділу V Порядку 893) в присутності поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб, в ході якого поліцейський відмовився від надання пояснень, та акт підписується членом дисциплінарної комісії, відповідно вважати неприбуття 15.07.2022 о 10:00 до приміщення ГУ НП у м. Києві в даній справі як такого, що відмовився від надання пояснень, є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанці та вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ ГУ НП у м. Києві від 15.07.2022 № 588 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та як наслідок підлягає скасуванню наказ від 15.07.2022 №1126 о/с в частині накладення на ОСОБА_10 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, оскільки спірні накази не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Також судом першої інстанції надано вірну правову оцінку вимозі позивача про поновлення на посаді з якої звільнено, а саме на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, з огляду на таке.

Спірним наказом від 15.07.2022 №1126 о/с позивача звільнено із посади заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, 15.07.2022. Вказаний наказ судом визнано протиправним та скасовано.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Суд звертає увагу, що визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії (розпорядження про звільнення) має наслідком його недійсність з моменту прийняття. Тобто такий акт індивідуальної дії від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його скасуванням.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, єдиним можливим рішенням суду є поновлення такого працівника на займаній посаді.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладених у постановах від 31.05.2021 у справі № 840/3202/18, від 06.07.2021 у справі № 640/3456/20, від 06.07.2021 у справі № 640/1627/20.

Відповідно до ч.5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача поновити його на попередній займаній посаді, з якої його було звільнено та за таких обставин, враховуючи скасування судом наказів ГУ НП у м. Києві від 15.07.2022 № 588 щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та від 15.07.2022 №1126 о/с про накладення на ОСОБА_10 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, ОСОБА_10 підлягає поновленню на роботі на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, з 15.07.2022.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 9 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд стягнути з ГУ НП у м. Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.07.2022 по день ухвалення рішення у справі, включає свої розрахунки згідно довідки про доходи виданої ГУ НП у м. Києві №526 від 21.07.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період вимушеного прогулу.

Разом з тим, виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі- Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 установлено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно з п. 9 розділу І Порядку №260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення спірних правовідносин, слідує, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Отже, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача має проводитись шляхом множення розміру середньоденного заробітку на кількість календарних днів (за період вимушеного прогулу), а не робочих днів.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 12.12.2018 у справі №821/966/16, від 30.01.2019 у справі №806/2164/16.

Так, оскаржувані накази, якими позивача звільнено із займаної посади, реалізовано 15.07.2022 та поновлено на посаді рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року.

Отже, за період з 16.07.2022 (з наступного дня, 15.07.2022 вважається останнім робочим днем за який здійснюються відповідні нарахування грошового забезпечення) по 12.08.2024 (день винесення судом рішення про скасування наказів про звільнення), включно.

Позивач вказує та просить врахувати довідку ГУ НП в м. Києві №526 від 21.07.2022 згідно якої грошове забезпечення ОСОБА_1 за травень 2022 року - 101 437,99 грн. ( 21 410,99 грн. грошове забезпечення та 80 027,00 грн. разова виплата за постановою КМУ №168) за 31 фактично відпрацьований день та за червень 2022 року - 88 182,02 грн. (21 411,02 грн. грошове забезпечення, 1491,00 грн. разова грошова допомога ветеранам, 65 280,00 грн. разова виплата за постановою КМУ №168) за 30 фактично відпрацьованих днів, середньомісячне грошове забезпечення зазначено 21 411,00 грн. та середньоденне грошове забезпечення 709,76 грн.

Однак, позивач розраховує грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за даною довідкою та наполягає на тому, що до грошового забезпечення для такого розрахунку підлягає врахуванню також зазначені в довідці одноразові грошові допомоги та визначає відповідно середньоденний розмір грошового забезпечення 3108,52 грн.

Відповідачем подано до суду іншу довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 16.08.2022 №616.

Згідно даної довідки розмір грошового забезпечення позивача за травень 2022 року становить - (21 410,99 грн. грошове забезпечення та 80 027,00 грн. разова виплата за постановою КМУ №168) за 31 фактично відпрацьований день та за червень 2022 року 88 182,02 грн. (21 411,02 грн. грошове забезпечення, 1491,00 грн. разова грошова допомога ветеранам до 5 травня згідно Закону №3551-ХІІ, 65 280,00 грн. разова виплата за постановою КМУ №168) за 30 фактично відпрацьованих днів.

В даній довідці відповідно вказано про одноразові грошові виплати у вигляді допомоги згідно постанови КМУ №168 за травень 2022 року - 80 027,00 грн., за червень 2022 року - 65 280,00 грн., а також разової грошової допомоги ветеранам війни до 5 травня згідно Закону №3551-ХІІ за червень 2022 року - 1491,00 грн.

В даній довідці середньоденне грошове забезпечення становить 702,00 грн. Довідка підписана уповноваженими представниками та скріплена печаткою ГУ НП у м. Києві.

Щодо зазначення позивачем до розрахунку виплат разової грошової допомоги 1419,00 грн. за червень 2022 року та виплат згідно постанови КМУ №168 за травень 2022 року 80 027,00 грн. та за червень 2022 року 65 280 337,00 грн., що з позиції позивача впливає на його розрахунки як розміру грошового забезпечення, на середньоденний розмір, як він вказує 3108 грн. 52 коп. так і на суму за час вимушеного прогулу, яка за його підрахунками складає 1 933 499 грн. 44 коп., судом першої інстанції надано вірну оцінку, виходячи з такого.

Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 3 Поряду та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (у відповідній редакції) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" від 07 травня 2022 р. № 540, відповідно до частини сьомої статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України, затверджено Порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань.

За п. 2 постанови КМУ №540 установлено, що: 1) виплата щорічної разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснюється у 2022 році у розмірах не менше, ніж у 2021 році; 2) виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється, зокрема, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - особам, які не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 р., шляхом перерахування коштів на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби, а особам, які не є військовослужбовцями, поліцейськими, особами начальницького та рядового складу, - на поточні рахунки таких осіб в уповноважених банках.

Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ, Міністерству інфраструктури, Національній гвардії, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро, Державній податковій службі, Державній митній службі, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Державному бюро розслідувань, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Службі судової охорони, Міністерству юстиції, Управлінню державної охорони, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Адміністрації Державної прикордонної служби, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Офісу Генерального прокурора, Державній судовій адміністрації, Державній спеціальній службі транспорту, іншим утвореним відповідно до законів військовим формуванням, підприємствам, установам, організаціям забезпечити подання до 31 травня поточного року структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад переліків осіб, які мають право на отримання грошової допомоги та не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України (п. 3 постанови КМУ №540).

Суд зазначає, що вказана грошова винагорода ветеранам війни до 5 травня є разовою, яка не входить до складу грошового забезпечення поліцейського, призначається та виплачується один раз на рік в межах бюджетних асигнувань, відповідно до подання структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад переліків осіб, які мають право на отримання грошової допомоги та не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України, та така грошова допомога не входить до розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України затверджено постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28 лютого 2022 р. (далі - Постанова № 168).

Пунктом 21 вказаної Постанови установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Крім того, виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно п.2 розділу І «Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Методичні рекомендації), додаткова винагорода є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення поліцейських, який виплачується на період дії воєнного стану, за період проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами та тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії згідно з умовами, передбаченими розділами 2-5 Методичних рекомендацій.

Таким чином, додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення, який виплачується поліцейським на період дії воєнного стану та не відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення чи одноразових додаткових видів грошового забезпечення, відповідно не входить до переліку складових грошового забезпечення, встановлених Постановою № 988 та Порядком № 260.

Пунктом 6 Розділу III Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Отже, до суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу при поновлені на службі не відноситься одноразова грошова допомога ветеранам згідно 646 та додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168.

Дослідивши та перевіривши вказані довідки, судом вірно враховано середньоденне грошове забезпечення - 702,00 грн. (21411,02+21410,99)/61 робочі дні, як таке що вірно обраховано та саме довідку, яка надана відповідачем, № 16.08.2022 №616, яка складена згідно положень Порядку №100.

Враховуючи положення п. 168.5 ст. 168 ПК України, відсутні підстави для відрахування із грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу податків, зборів та обов`язкових платежів.

Таким чином, середнє грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 16.07.2022 до 12.08.2024 складає 532 818,00 грн. (702,00 грн. х 759 календарних днів) без урахування обов`язкових платежів та податків.

Щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 статті 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В силу положень ч. 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 статті 139 КАС України).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Пунктом 9 ч. 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Матеріали справи підтверджується, що відповідно до Договору №01/18/07/22 від 18.07.2022 про надання правової допомоги ОСОБА_1 уклав такий із Адвокатським бюро «Олександра Скотара».

За 1.2 пунктом Договору вбачається, що Клієнт доручає, а Адвокат прийме на себе зобов`язання про надання правової допомоги, передбачений підпунктами (1.11-118) пункту 11 цього Договору по справі: про збір відомостей та документів, які стали підставою для звільнення 15.07.2022 ОСОБА_1 з посади заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУ Національний поліції у м. Києві, а також оскарження даного рішення в судах загальної юрисдикції та представництво Клієнта у всіх органах та установах з даного привиду.

Розмір оплати (гонорар) за правову допомогу визначено в п. 4 Договору та така встановлюється за погодженням між Адвокатом та Клієнтом.

Згідно пп. 4.4 п. 4 Договору Адвокат має право на обернення внесеної клієнтом оплати (гонорару) в свою власність (списання гонорару) в повному обсязі, тільки після завершення виконання доручення, разом з тим Адвокат має право частково списувати оплату за надання правової допомоги (гонорару) по ходу виконання доручення. Право адвоката на отримання не внесеної (недонесеної) оплату (гонорару) не залежить від результату виконання доручення.

Засади обчислення оплати визначається між Адвокатом та Клієнтом (пп. 4.5 п. 4 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання його Сторонами та діє до дати виконання доручення Клієнта.

Договір підписаний Сторонами та скріплений печаткою.

Сторонами договору складено та підписано Додаткову угоду № 1 від 23.07.2022 до вказаного Договору.

Відповідно до пункту 1 та пункту 2 Додатку № 1 сторони дійшли взаємної згоди, що розмір оплати послуг АБ визначається на підставі погодинної вартості робіт, помноженої на фактичну тривалість їх виконання, керівник адвокат Скотар О.М. - вартість роботи за 1 годину 4000,00 грн. Після надання послуг за Договором Сторони підписують Акт приймання-передачі робіт (надання послуг).

Додаткова угода підписана Сторонами та скріплена печаткою.

Згідно Акту приймання-передачі №1 від 26.03.2024 визначено розмір послуг та перелічено надані послуги Адвокатом Клієнту у справі №320/6584/22.

Серед послуг зазначено: ознайомлення із наданими Клієнтом документами (1 година), розробка плану юридичних дій та стратегії захисту прав Клієнта (2 години), підготовка правової позиції для майбутнього судового процесу за адвокатом Клієнта до ГУНП у м. Києві (2 години), підготовка рапорту на ім`я голови НПУ (0,5 години), підготовка рапорту на ім`я начальника ГУНП у м. Києві (0,5 години), підготовка 4-х адвокатських запитів до ГУНП у м. Києві щодо надання документів про звільнення Клієнта, послужного списку (2 години), підготовка звернення до УМВС щодо неправомірності звільнення Клієнта (0,5 години), підготовка звернення до КМУ щодо неправомірності звільнення Клієнта (0,5 години), підготовка звернення до Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо порушення прав Клієнта внаслідок неправомірного звільнення (0,5 години), підготовка адвокатського запиту до ГУНП у м. Києві щодо обставин відсторонення Клієнта (0,5 години), підготовка адвокатського запиту до Дарницького УП ГУНП у м. Києві щодо надання копії рапортів (0,5 години), підготовка адміністративного позову (7 годин), підготовка заяви про забезпечення позову (2 години), підготовка заяви про усунення недоліків та виправлення адміністративного позову (1 година), підготовка адвокатського запиту до ГУНП у м. Києві щодо надання трудової книжки Клієнта (0,5 години), підготовка відповіді на відзив у справі (2 години), участь у трьох судових засіданнях (3 години), підготовка заяви про збільшення позовних вимог від 20.06.2023 та від 26.03.2023 (2 години).

За надані послуги визначено розмір гонорару - 112000,00 грн., Клієнт претензій до якості виконаних робіт немає.

Акт підписаний Сторонами та скріплений печаткою.

Адвокатським бюро виставлено ОСОБА_1 рахунок на оплату №2-24 від 26 березня 2024 року на оплату правової допомоги згідно Договору №01/18/07/22 від 18.07.2022, у якому зазначена сума гонорару 112000,00 грн. без ПДВ. Розмір гонорару позивачем на час вирішення спору не сплачено, таких доказів суду не надано.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції зазначено, що заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) за обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) визначених в Акті виконаних робіт та їх опис, за якими, на переконання суду, певні дії адвоката, що обмежені предметом спору, не вимагали докладання значних зусиль та зібрання та надання додаткових доказів, зокрема дії вчинені щодо подання заяви на усунення недоліків позову та виправлення адміністративного позову. Послуги з опису щодо підготовки рапорту на ім`я голови НПУ, підготовки рапорту на ім`я начальника ГУНП у м. Києві, підготовки 4-х адвокатських запитів до ГУНП у м. Києві щодо надання документів про звільнення Клієнта, послужного списку, підготовки звернення до УМВС щодо неправомірності звільнення Клієнта, підготовки звернення до КМУ щодо неправомірності звільнення Клієнта, підготовки звернення до Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо порушення прав Клієнта внаслідок неправомірного звільнення, підготовки адвокатського запиту до ГУНП у м. Києві щодо обставин відсторонення Клієнта, підготовки адвокатського запиту до Дарницького УП ГУНП у м. Києві щодо надання копії рапортів є діями вчинені з метою досудового врегулювання спору, що не відносяться до надання послуг під час розгляду справи в суді, тому на переконання суду не підлягають врахуванню в межах вирішення питання щодо розподілу судових витрат на наслідками вирішення судом даної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню, враховуючи дискреційні повноваження суду щодо суддівського розсуду на предмет розподілу судових витрат згідно правових позицій Верховного Суду, а також враховуючи доводи відповідача щодо неспівмірності та прохання відповідача щодо зменшення заявлених витрат.

Судом зазначемо, що позивачем не доведено обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для позивача, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію позивача або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, з урахуванням досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, критерію обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 25 000,00 грн., та відшкодувати цю суму позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Колегія суддів зауважує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.

Водночас, колегією суддів враховано правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року по справі №826/841/17, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З урахуванням наведеного, колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню, а їх розмір видається колегії суддів пропорційним та обґрунтованим.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Оцінюючи інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 21 січня 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Епель

Є.І Мєзєнцев