Справа № 240/34192/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Житомир

справа № 240/34192/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд

у складі судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яке викладене в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 24.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що набула право на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки проживала у с.Клочки Коростенського (Народицького) району Житомирської області, яке належить до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення.

Подані нею документи, при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України, не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Вважає, що відмова відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на шість років є необґрунтованою.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 (головуючий суддя Липа В.А.) провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.

У зв`язку із призовом судді Липи В.А. на військову службу та у відповідності до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (із змінами та доповненнями), розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 23.07.2024, призначено повторний авторозподіл справ, зокрема, даної адміністративної справи.

Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею для розгляду даної адміністративної справи визначено суддю Горовенко А.В.

Згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 прийнято до розгляду дану позовну заяву.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає, що позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на умовах, визначених ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із зменшенням пенсійного віку, як особі, яка постійно проживала чи працювала у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки до періоду проживання в зоні, яка відноситься до 3 категорії добровільного гарантованого відселення не зараховано період з 26.04.1986 до 20.03.1989, адже довідка від 14.03.2023 №А-166, видана архівним відділом Коростенської районної державної адміністрації не підтверджує послідовної зміни прізвища ОСОБА_2 . Також до уваги не взята довідка про зміну прізвищ від 17.05.2018 №473, оскільки дана довідка потребує перекладу.

Тобто, початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) не застосовується, тому період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 05 місяців 25 днів, що не відповідає вимогам ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зважаючи на вказане, просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіслав до суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на умовах, визначених ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку, як особі, яка постійно проживала чи працювала у зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_1 громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), видане Житомирською обласною державною адміністрацією 10.06.2000.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Народицьким РВ УМВС України в Житомирській області 03.03.2008, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №А-166 від 14.03.2023, виданої архівним відділом Коростенської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 в період з 26.04.1986 по 20.03.1989, з 07.07.1990 по 31.12.2015 зареєстрована та проживала в с.Клочки Народицького району Житомирської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

24.05.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та 01 червня 2023 року прийнято рішення №08 про відмову у призначенні пенсії.

В зазначеному рішенні вказано, що документально підтверджено факт проживання станом на 01.01.1993 - 2 роки 05 місяців 24 дні.

До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 26.04.1986 по 20.03.1989, оскільки довідка від 14.03.2023 №А-166, видана архівним відділом Коростенської районної державної адміністрації про період проживання з 26.04.1986 до 20.03.1989 не прийнята до уваги тому, що не підтверджується послідовна зміна прізвища ОСОБА_2 . Також до уваги не взята довідка про зміну прізвищ від 17.05.2018 №473, оскільки дана довідка потребує перекладу. Саме тому право на пенсійну виплату відсутнє.

Також вказано, що за результатами розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності:

- з 01.03.1989 до 05.01.1991 відповідно до трудової книжки НОМЕР_3 від 25.12.1986, робота у колгоспі, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі у господарстві та фактично відпрацьовані вихододні;

- з 25.12.1986 до 05.08.1987, відповідно до довідки від 10.02.2023 №30, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради», оскільки не підтверджена послідовна зміна прізвища.

Листом від 02.06.2023 №0600-0214-8/59515 відповідач повідомив позивачу про відмову в призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тобто, початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) не застосовується, тому період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутній стаж на дату звернення, що у свою чергу не дає право позивачу на зниження пенсійного віку на 6 років.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII (далі - Закон №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Положеннями ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII визначено умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 1 ст.55 Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз.5 п.2 ст.55 Закону №796-XII встановлено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Із аналізу наведеної правової норми встановлено, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" від 23.07.1991 №106 м.Коростень Житомирської області відносилося до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до довідки №А-166 від 14.03.2023, виданої архівним відділом Коростенської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) в період з 26.04.1986 по 20.03.1989, з 07.07.1990 по 31.12.2015 зареєстрована та проживала в с.Клочки Народицького району Житомирської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Щодо доводів територіального органу Пенсійного фонду про неможливість врахування довідки від 14.03.2023 №А-166, виданої архівним відділом Коростенської районної державної, оскільки не підтверджується послідовна зміна прізвища ОСОБА_2 , суд вважає їх безпідставними.

Суд вказує, що відповідно до ч.3 та ч.4 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 73).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, ОСОБА_6 змінено прізвище на - ОСОБА_7 , у зв"язку з реєстрацією шлюбу 15 листопада 1986 року. Крім того міститься інформація про розірвання шлюбу 15 квітня 1989 року (а.с. 77).

Згідно з довідкою №473 від 17.05.2018 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 25.10.1989 укладено шлюб та позивачем змінено прізвище на ОСОБА_10 (а.с. 11).

Згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстровано шлюб 16 червня 2004 року, прізвище дружини після одруження - ОСОБА_4 (а.с. 12).

Виявлені відповідачем розбіжності щодо написання та перекладу прізвища позивача, на переконання суду, ґрунтуються на неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення у спірному випадку, оскільки не спростовують дійсність наданих позивачем документів.

Будь-які сумніви, що у цьому випадку є обман чи маніпулювання з боку позивача, у суду відсутні. Аргументів про протилежне учасниками справи не надано.

Суд враховує, що зважаючи вказані докази проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, зарахований органами Пенсійного фонду України період проживання в зоні відчуження (2 роки 5 місяців 24 дні) та з урахуванням вказаного у довідці №А-166 від 14.03.2023, виданій архівним відділом Коростенської районної державної адміністрації, ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) (період з 26.04.1986 по 20.03.1989), загалом період складає понад 3 роки станом на 01.01.1993.

Також суд зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для отримання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2019 року у справі №295/1087/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №152/651/17, 25 листопада 2019 року у справі №464/4150/17, від 27 квітня 2020 року у справі №212/5780/16-а та від 30 вересня 2020 року у справі №572/1921/17.

Зазначена правова позиція в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується судом під час вирішення наведеного спору.

Таким чином, наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 , виданого Житомирською облдержадміністрацією 10.06.2000, надає право користуватися пільгами, визначеними Законом №796-XII, в тому числі, правом на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

Водночас відповідачами не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий позивачу статус скасований.

У даному контексті також слід зазначити, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу, оскільки відповідно до статті 14 Закону №796-XII до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій, належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше трьох років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями статтею 55 Закону №796-XII, а також те, що позивач має початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки.

Отже, позивач має право на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ на 6 років, оскільки підтверджено факт проживання позивача з моменту аварії (з 26.04.1986) станом на 01.01.1993, не менше 3 років та додатково 1 рік за 2 роки (проживання з 01.01.1993 по теперішній час) в с. Клочки, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.91 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Водночас, відмовляючи у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідачі вказують на відсутність необхідного страхового стажу - 24 роки, у зв"язку незарахуванням до страхового стажу періодів роботи в колгоспі з 01.03.1989 по 05.01.1991.

Суд враховує, що також обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-XII є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2023 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років, а з урахуванням зменшення на 6 років, страховий стаж повинен становити не менше 24 років.

Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж позивача становить 18 років 06 місяців 29 днів.

Щодо підстав незарахування позивачу періодів роботи в колгоспі з 01.03.1989 по 05.01.1991 у зв"язку з відсутністю інформації про кількість фактично відпрацьованих днів та встановлений мінімум, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 24 Закон №1058-ІV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 56 Закону України №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені норми свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці серії № НОМЕР_6 від 25.12.1986 ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) в період з 01.03.1989 по 05.01.1991 прийнята в члени колгоспу та на роботу в колгосп імені Леніна.

Вказані записи внесені уповноваженою особою, про що свідчить підпис та печатки, містять посилання на дату на номер наказу, що слугували підставою вчинення запису про прийняття та звільнення.

Водночас, записи про встановлений мінімум вихододнів, як і про відпрацьовані дні, відсутні, що й слугувало підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 01.03.1989 по 05.01.1991.

Однак належних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачами суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність записів про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки чи інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в Постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Щодо неврахування періоду роботи з 25.12.1986 по 05.08.1987, суд вказує наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії № НОМЕР_6 від 25.12.1986 ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) в період з 25.12.1986 по 05.08.1987 працювала в Коростенській центральній міській лікарні.

Вказані записи внесені уповноваженою особою, про що свідчить підпис та печатки, містять посилання на дату на номер наказу, що слугували підставою вчинення запису про прийняття та звільнення.

Крім того позивачем надано довідку №30 від 10.02.2023, видану Комунальним некомерційним підприємством "Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради", яка підтверджує достовірність записів у трудовій книжці позивача, зокрема період роботи з 25.12.1986 по 05.08.1987 в Коростенській центральній міській лікарні (а.с.23).

Водночас безпідставність доводів відповідачів про непослідовність зміни прізвище позивача наведена судом вище.

З огляду на викладене, вказаними доказами підтверджується наявні правові підстави для зарахування, до страхового стажу періоду роботи позивача з 25.12.1986 по 05.08.1987 в Коростенській центральній міській лікарні та з 01.03.1989 по 05.01.1991 в колгоспі.

Саме тому, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області №08 від 01.06.2023 про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо похідних позовних вимог про зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію, суд зазначає наступне.

В межах розгляду справи судом встановлено, що 18 років 06 місяців 29 днів - страховий стаж позивача, зарахований органом Пенсійного фонду, та понад 8 місяців (період роботи позивача з 25.12.1986 по 05.08.1987) - встановлений за результатами розгляду справи. Однак, як свідчать матеріали справи, а саме відповідно до інформації з розрахунку стажу позивача, періоди роботи позивача з 01.03.1989 по 05.01.1991 в колгоспі накладається в період догляду за дитиною до досягнення 3 років, який вже входить у вже враховані відповідачем в обрахунок страхового стажу (18 років 06 місяців 29 днів) (а.с. 60 зворот).

Отже періоди страхового стажу позивача, які зараховані органом Пенсійного України та встановлені за результатами розгляду даної справи частково перетинаються, тобто є взаємовиключними, що у свою чергу унеможливлює визначення судом всіх не зарахованих періодів та позбавляє суд належного загального обрахунку страхового стажу позивача.

Отже, відповідачами виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції органу Пенсійного фонду України.

Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 року в справі №348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.

В той же час, оскільки права позивача порушені, і прийняття рішення на користь позивача, в тому числі зарахування періодів роботи до відповідного стажу належить до безпосередніх повноважень органу Пенсійного фонду України, то суд дійшов висновку, що решта позовних вимог підлягає задоволенню частково шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, який уповноважений вчиняти дії, спрямовані на відновлення порушених прав позивача, зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 25.12.1986 по 05.08.1987 в Коростенській центральній міській лікарні та з 01.03.1989 по 05.01.1991 в колгоспі та повторно розглянути питання щодо якого звернулася позивач (тобто повторно розглянути заяву позивача від 24.05.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (п. 10 ч. 2 ст.245, ч. 4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України).

При повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", органу Пенсійного фонду України необхідно дослідити всі зазначені в трудовій книжці позивача періоди її роботи, прийняти та дослідити всі подані позивачем документи, та визначити наявність у позивача необхідних умов для призначення такої пенсії, з урахуванням таких документів та правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2/3 від 1073,60 грн судового збору).

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н,49094, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №08 від 01.06.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 25.12.1986 по 05.08.1987 в Коростенській центральній міській лікарні та з 01.03.1989 по 05.01.1991 в колгоспі, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.05.2023 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирські області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 357 (триста п"ятдесят сім) грн 86 (вісімдесят шість) коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 357 (триста п"ятдесят сім) грн 86 (вісімдесят шість) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Горовенко

Повний текст складено: 24 січня 2025 р.

24.01.25