Справа № 362/6958/24
Суддя: Дорошенко В. М.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа362/6958/24
Провадження 2-а/362/3/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" січня 2025 р. м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

встановив:

Позивач через представника звернувся до суду з позовом з вимогою скасувати визнати протиправною та постанову по справі про адміністративне правопорушення серія БАД № 538888 від 20.09.2024 (далі - оскаржувана постанова), а провадження у справі закрити. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що 20.09.2024 о 21:05 год. на а/м «Харків-Довжанський» 395 км. відповідачем складена постанова, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. У постанові відповідач вказав, що позивач керував тз з причепом ОДАЗ 9958 д.н.з. НОМЕР_1 , на якому на одну вісь встановлені шини різного типу, чим порушив п.31.4.5г ПДР України. Однак, позивач рухався на тз з причепом, де були встановленім шини з одним і тим же малюнком протектора усіх шин. Вказує, що без фахового дослідження конструкції шини неможливо встановити наявність у діях позивача вищезазначеного правопорушення. Вважає, що причіп ОДАЗ 9958 не відноситься до вантажних автомобілів.

Суд ухвалою від 13.11.2024 після усунення позивачем недоліків відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позов зазначає, що 20.09.2024 о 21:05 год. на а/м «Харків-Довжанський» 395 км. інспектором взводу другої роти № 3 Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Сагайдачним О.О. було внесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за керування позивачем тз Volvo FH, д.н.з. НОМЕР_2 з причепом ОДАЗ 9958, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому на одну вісь встановлені шини з різними типами малюнків. Цим позивач порушив вимоги п 31.4.5 (г) ПДР України. Зазначає, що п. п 31.4.5 (г) встановлює заборону водію керувати транспортним засобом в якого на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані та неошиповані, морозостійкі та не морозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілів. При цьому за результатами перевірки поліцейським патрульної поліції було складено Акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання від 20.09.2024, копію якого було підписано позивачем. Оскільки напівпричіп є колісним транспортним засобом, на який розповсюджується дія п. 6.3.1 ДСТУ 3649:2010, яким не дозволено установлення на одній осі КТЗ шин різних розмірів, типів конструкції (радіальної, діагональної, камерної, безкамерної), моделей з різними малюнками протектора, призначених для застосування в різні сезони, з шипами чи ланцюгами проти ковзання та без них, працівником поліції правомірно була винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП. Позивача, як водія було ознайомлено з усіма правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується підписом водія в оскаржуваній постанові. З`ясувавши всі обставини справи, працівник поліції виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП. Зазначає, що відеозапис з портативного відео реєстратора не зберігся. Крім того вважає, що витрати в сумі 8200,00 грн. за надання правової допомоги адвоката, не охоплюється поняттями обґрунтованості та пропорційності щодо предмета спору і не є співмірними із складністю справи, яка є нескладною, а також не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що долучений відповідачем до матеріалів справи акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання від 20.09.2024 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки його зміст не відповідає вимогам порядку здійснення контролю, так як з його змісту неможливо встановити тип транспортного засобу, що оглядався, у даному акті не зазначено засобів вимірювальної техніки та їх дату останньої повірки. Вказує, що причіп ОДАЗ 9958 є напівпричепом, який не має передньої осі коліс, натомість у п. 12 акту зазначено, що саме на передній осі були встановлені шини з різними малюнками протектора, а відповідальність за таке правопорушення встановлена п. п. п 31.4.5 (ґ) ПДР України, тоді як позивачу ставиться у провину порушення п.п. 31.4.5 (г) ПДР України. Не погодився представник позивача і з позицією відповідача щодо не співмірності витрат на правову допомогу.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 20.09.2024 постановою серії БАД № 538888 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.

Ч. 1 ст.121 КУпАП передбачає керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П. 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

П. 31.4.5 ПДР «Колеса і шини» забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілів; ґ) на передню вісь транспортного засобу встановлено радіальні шини, а на іншу (інші) діагональні.

Відповідно до інформації із Інформаційного порталу Національно поліції, транспортний засіб ОДАЗ 9958, вантажним одноосним напівпричепом-скотовозом.

П. 1.10 ПДР визначено, що причіп - транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

Легковий автомобіль - автомобіль з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, з місцем водія включно, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки.

Вантажний автомобіль - вантажний автомобіль - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Таким чином, причіп, вантажний автомобіль та легковий автомобіль у розумінні ПДР є різними транспортними засобами.

При цьому згідно з пп. 34.1.5.г ПДР різний тип малюнку протектора на шинах однієї вісі є порушенням лише для вантажного автомобіля, різний малюнок протектора та шини різних моделей - для легкового автомобіля. Щодо причепу, як транспортного засобу, встановлені загальні для всіх транспортних засобів правила про заборону встановлення на одну вісь транспортного засобу діагональних шин разом з радіальними, ошипованих і неошипованих, морозостійких і неморозостійких, шин різних розмірів чи конструкцій. Про малюнок протектора для причепів у цій нормі не йдеться.

Отже вимоги до причепа, як транспортного засобу чітко визначені п. 31.4.5.г ПДР, а саме забороняється встановлення на одну вісь транспортного засобу діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій для всіх транспортних засобів.

При цьому, таких вимог, як встановлення на причеп шин з різними малюнками протектора вимоги п. 31.4.5.г ПДР не містять.

Відповідно до постанови серії БАД № 538888 від 20.09.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, 20.09.2024 о 21.15 год. на а/м «Харків - Довжанський» 395 км. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volvo FH, д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом ОДАЗ 9958, д.н.з. НОМЕР_1 , у якого на якому на одну вісь встановлені шини з різними типами малюнків, тим самим позивач порушив вимоги п 31.4.5 (г) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Під час фіксації правопорушення інспектором патрульної поліції було складено Акт відповідності технічного стану транспортного засобу та його обладнання від 20.09.2023 року, за яким зазначено транспортний засіб огляд якого проведено, а саме ОДАЗ 9958 д.н.з. НОМЕР_1 та виявлені невідповідності вимоги безпеки дорожнього руху, що забороняє його експлуатацію у зв`язку з небезпекою його подальшої експлуатації «на транспортному засобі на передній осі встановлено шини з різним малюнком протектора».

Разом з тим у вказаному акті зазначено про встановлення на передній осі тз шин з різним малюнком протектора, тоді як транспортний засіб ОДАЗ 9958 є вантажним одноосним напівпричепом-скотовозом, про що зазначено вище.

До того ж вказаний акт не містить детальної інформації за якою саме зовнішньою ознакою полягає відмінність типів малюнків протектора.

У суду відсутні відомості чи інспектором складався як доказ в розумінні вимог статті 251 КУпАП протокол огляду транспортного засобу на предмет невідповідності типу малюнка протектора шин визначеним у ПДР України стандартам.

За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази суду надають учасники справи (ч. 3 ст. 77 КАС України).

Суд нагадує, що адміністративному судочинстві діє презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень, яка полягає в тому, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, на думку суду, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження того, що позивач скоїв це правопорушення.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, з-поміж іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8 200 грн., суд приходить до такого висновку.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У ч. 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Пустовим Б.В. укладено договір про надання правової допомоги від 27.09.2024.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 27.09.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3037 Пустового Б.В., акт наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 30.09.2024 року, в якому зазначено, що адвокатом на користь клієнта були виконані роботи та надані наступні послуги: правовий аналіз інформації, документів та матеріалів, що стосується справи, обсягом 1 година, вартістю 2100 гривень; надання усної консультації та роз`яснень правових питань, що стосуються справи, обсягом 1 година, вартістю 2100 гривень; складання та підпис необхідних для справи процесуальних документів, скарг, претензій, позовних заяв, відзиву на позов, що стосується справи, обсягом 1 година, вартістю 4000 гривень, які сплачені замовником згідно з квитанцією до прибуткового ордера № 069/24 від 30.09.2024.

Частинами 4-6 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також бере до уваги, що відповідач заперечує обґрунтованість витрат на правову допомогу.

Суд, вирішуючи питання співмірності витрат адвоката, заявлених до стягнення, зазначає, що ст. 134 КАС України не позбавляє права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 КАС України щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 у справі № 240/3888/19.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З огляду на викладене, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача становить 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241, 242-246, 286, 293 КАС України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову від 20 вересня 2024 року серії БАД № 538888, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з частиною першою статті 121 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на корить ОСОБА_1 судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 605,60 і витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 гривень, усього на суму 3605 (три тисячі шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Суддя В.М. Дорошенко