Справа № 440/14013/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 р. Справа № 440/14013/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2023, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 29.11.23 по справі № 440/14013/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі- відповідач , ГУ ПФУ в Полтавській області, апелянт), в якій просив:

-визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо рішення № 02 від 24.05.2023 про відмову у переведенні з пенсії за віком відповідно Закону Україну «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно Закону України «Про державну службу»;

-зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області за заявою від 17.05.2023 здійснити переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію державного службовця відповідно до пункту 12 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-ХІІ та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3733-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Департаменту комунальної власності, земельних, майнових відносин, екології та природних ресурсів Луганської обласної державної адміністрації від 17.05.2023 за № 03-26/20230517-5 та № 03-26/20230517- 6, у зв`язку із чим провести перерахунок і виплату його пенсії з 17.05.2023, з урахуванням вже виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 позовну заяву задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 24.05.2023 №02 щодо відмови ОСОБА_1 у переході на пенсію за Законом України «Про державну службу».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області перевести Огієнка з 17.05.2023 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XIІ з урахуванням довідок Департаменту комунальної власності, земельних, майнових відносин, екології та природних ресурсів Луганської обласної державної адміністрації від 17.05.2023 за №03-26/20230517-5 та №03-26/20230517-6 про складові заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії державного службовця.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 1073,60 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до ст.90 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі- Закон №889-VIII) з 01.05.2016 (день набрання чинності Законом №889- VIII) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з пунктами 10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII збережено право державних службовців лише на призначення (а не перерахунок) пенсії на умовах статті 37 Закону України «Про Державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 ( далі- Закон №3723-ХІІ).

Зазначив про відсутність підстав для здійснення перерахунку та виплати позивачу пенсії відповідно до Закону № 889-VIII, оскільки лише за умови одночасного дотримання всіх вимог, передбачених пунктами 10 і 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби, у особи виникає право на призначення пенсії згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII.

Водночас, станом на 01.05.2016 стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на думку апелянта, склав 3 роки 5 місяців 10 днів.

Зауважив, що час роботи позивача в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ, до 04 липня 2001 року ( дати набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» №2493-ІІІ від 07.06.2001 (далі- Закон №2493-ІІІ). До цієї дати посади працівників місцевих рад народних депутатів та їхніх виконавчих комітетів було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців і їм присвоєно ранги державних службовців.

Відсутність необхідного стажу державної служби не дає підстав для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та з 04.10.2020 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV ( далі- Закон №1058-ІV).

17.05.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про переведення його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Полтавській області з урахуванням принципу екстериторіальності, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 .

24.05.2023 рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №02 ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні його з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю у нього необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Станом на день набрання чинності Законом № 889-VIII (01.05.2016) він працював на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби та мав 3 роки 5 місяців 10 днів стажу роботи на таких посадах, що є недостатнім для переведення його на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу».

Не погодившись із цією відмовою, позивачка звернулась із адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», входить до стажу державної служби.

З урахуванням періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, позивач має понад 20 років стажу державної служби та, відповідно, має право на переведення його на пенсію за умовами Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до преамбули Закону №1058-ІV, він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII (набрав чинності 01.05.2016) передбачено, що Закон №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону №1058-ІV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Враховуючи вище зазначені правові положення правових норм колегія суддів погоджується із твердженням відповідача, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме : щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 24.05.2023 № 02 встановлено, що підставою для відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію держслужбовця за статтею 37 Закону № 889-VIII стала недостатність стажу державної служби.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі-Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, що діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку, до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Порядок №283 втратив чинність у зв`язку із затвердженням 25 березня 2016 року постановою № 229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби.

Згідно із пунктом 4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , що видана 16.01.1976, колегією суддів встановлено, що з 25.12.1998 по 09.08.1999 позивач працював в Управлінні комунального майна Луганської міської ради на посадах головного спеціаліста відділу оцінки, інвентаризації та управління майном підприємства, головного спеціаліста відділу перетворення форм власності; з 10.08.1999 по 28.04.2015- в Управлінні комунальним майном Луганської міської ради на посадах головного спеціаліста відділу перетворення форм власності, начальника відділу житлового забезпечення; з 01.03.2016 по 07.12.2021 у Департаменті комунальної власності земельних та майнових відносин Луганської обласної державної адміністрації на посадах начальника відділу економічного аналізу діяльності суб`єктами комунальної власності та майнових відносин управління з питань комунальної власності, заступника начальника управління начальника відділу з питань управління об`єктами комунальної власності управління з питань комунальної власності, заступника начальника управління начальника відділу формування об`єктів комунальної власності управління з питань комунальної власності .

Також у трудовій книжці позивача містяться відомості про прийняття присяги державного службовця та посадової особи місцевого самоврядування:

25.12.1998 позивачем складена присяга державного службовця, присвоєно 13 ранг державного службовця;

04.07.2001 ОСОБА_1 присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування, 05.07.2001 складено присягу посадової особи місцевого самоврядування;

23.10.2002 ОСОБА_1 присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

29.12.2003 ОСОБА_1 присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

03.03.2014 ОСОБА_1 присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

01.05.2016 ОСОБА_1 присвоєно 6 ранг державного службовця;

01.03.2019 ОСОБА_1 присвоєно 5 ранг державного службовця.

Зазначені обставини відповідачем не заперечуються.

Станом на 01 травня 2016 року позивач проходив службу на посаді начальника відділу економічного аналізу діяльності суб`єктами комунальної власності та майнових відносин управління з питань комунальної власності Департаменту комунальної власності земельних та майнових відносин Луганської обласної державної адміністрації

Враховуючи вище зазначені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж державної служби позивача становить станом на 01.05.2016 понад 10 років.

Оскільки ОСОБА_1 досяг віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, на день набрання чинності Законом №889-VIll мав більш як 10 років стажу на посадах державної служби, станом на 01 травня 2016 року працював на посаді, робота на якій зараховується до державної служби, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку проте, що позивач має право на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону №3723-ХІІ, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIІІ з 17.05.2023.

Відповідні висновки відповідають правовим висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 по справі №1.380.2019.003855.

Вищевикладеним спростовуються доводи апелянта про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише до 04.07.2001.

При зверненні із заявою до пенсійного органу ОСОБА_1 надано довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №03-26/20230517-5 від 17.05.2023 та довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця ( за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №03-26/20230517-6 від 17.05.2023, видані Департаментом комунальної власності, земельних, майнових відносин, екології та природних ресурсів Луганської обласної державної адміністрації, за формою та змістом відповідають вимогам форм довідок, затверджених Постановою Правління ПФУ №1-3 від 17.01.2017, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Жодних заперечень щодо форми, підстав видачі, періодів, за який вказана заробітна плата для призначення пенсії тощо, відповідачем не наведено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності врахування відповідачем даних з довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 17.05.2023 № 03-26/20230517-5 та № 03-26/20230517-6.

Щодо доводів відповідача про те, що згідно з пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII збережено право державних службовців лише на призначення (а не перерахунок) пенсії на умовах ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, колегія суддів зазначає наступне.

За наявності у особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону законодавець не забороняє такій особі після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом.

В даному випадку має місце призначення (переведення) іншого виду пенсії, а саме пенсії згідно з Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

Таким чином, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 317, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 440/14013/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк