Справа № 420/13427/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13427/24
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Дата і місце ухвалення 17.07.2024 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 740 910,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 01.04.2024 року відповідно до розрахунку заборгованості, довідки-розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованої картки платника податковий борг фізичної особи ОСОБА_1 складає 740 910,95 грн. та складається із заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості та заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Позивач посилався на те, що відповідачем вказана сума заборгованості самостійно сплачена не була, у зв`язку з чим податковим органом 08.07.2021 року була винесена податкова вимога № 0-1553 про сплату боргу, яка була направлена на адресу відповідача рекомендованим листом.

Однак, як вказав позивач, вказані заходи не призвели до погашення виниклої у відповідача заборгованості, що і стало підставою для звернення податкового органу до суду за даним адміністративним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 року у задоволенні позову Головного управління ДПС в Одеській області відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що суд першої інстанції не мав права досліджувати правомірність податкових повідомлень-рішень в рамках цієї справи. Як вказав апелянт, у цій справі досліджується наявність або відсутність підстав для стягнення податкового боргу Головним управлінням ДПС в Одеській області, а тому судом були порушенні межі розгляду справи.

Апелянт звернув увагу на те, що фізична особа-платник податків ОСОБА_1 не звертався до ДПС України для оскарження цих податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку та не звертався до суду для скасування податкових повідомлень-рішень, якщо вважав їх необґрунтованими. Таким чином, ОСОБА_1 погоджувався з наявністю боргу та визнавав правовірність зазначених податкових повідомлень-рішень, які є складовими податкового боргу, який Головне управління ДПС в Одеській області заявило до стягнення.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 року по справі №420/13427/24 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ГУ ДПС в Одеській області.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції Головне управління ДПС посилалось на те, що за відповідачем рахується заборгованість в загальному розмірі 740 910,95 грн. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості, довідки-розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованої картки платника (ІКП), наданих позивачем, податкова заборгованість фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 перед бюджетом по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості та по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості виникла на підставі наступних податкових повідомлень-рішень:

заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 738 175 грн. виникла в результаті:

нарахування по податковому повідомленню-рішенню (форми «Ф») №2-1552 від 23.11.2022 року на суму 140 334 гривні 00 копійок (основний платіж);

нарахування по податковому повідомленню-рішенню (форми «Ф») №2-1552 від 23.11.2022 року на суму 213 990 гривень 00 копійок (основний платіж);

нарахування по податковому повідомленню-рішенню (форми «Ф») №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 231 822 гривні 50 копійок (основний платіж);

нарахування по податковому повідомленню-рішенню (форми «Ф») №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 152 028 гривень 50 копійок (основний платіж)

заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 2735,95 грн. виникла в результаті:

нарахування по податковому повідомленню-рішенню (форми «Ф») №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 629 гривень 85 копійок (основний платіж);

нарахування по податковому повідомленню-рішенню (форми «Ф») №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 1 729 гривень 00 копійок (основний платіж);

нарахування по податковому повідомленню-рішенню (форми «Ф») №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 241 гривня 15 копійок (основний платіж);

нарахування по податковому повідомленню-рішенню (форми «Ф») №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 235 гривень 95 копійок (основний платіж).

Загальна сума заборгованості складає 740 910 гривень 95 копійок.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області вказувало на те, що станом на 01.04.2024 року податковий борг відповідачем погашений не був.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції суд виходив з того, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежила будівля транспортного цеху та гаражу транспортного цеху, що розташовані в м. Одесі по вул. Промисловій, будинок №1/12 під літ. «А» загальною площею 1328, 8 кв.м., а також за ним зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці приміщення.

Суд встановив, що нежитлові приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Промислова (М.Боровського), буд. 1/11 та 1/12 є складськими приміщеннями, які входять до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та були реконструйовані з нежилих будівель транспортного цеху та гаражу транспортного цеху. Зазначені приміщення розташовані на земельній ділянці з цільовим призначенням: для експлуатації підприємств. Зазначені приміщення не здаються власником в оренду, лізинг, позичку. Окремо судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, з основним видом діяльності:23.70 Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю. Даний вид діяльності класифікується у секції С КВЕД ДК 009:2010 Переробна промисловість. Проведення виробничої діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 та 1/12 підтверджується відповідною первинною документацією договорами обробки каменю, актами наданих послуг.

Суд першої інстанції посилався на те, що підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 у редакції Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII, чинній станом на 2020 рік, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку наявні обидві необхідні умови для застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником об`єктів промисловості, які використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва, а тому, як вважав суд першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області необґрунтовано нарахувало податкові зобов`язання на об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 та 1/12.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Положеннями п. 54.3 п. 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до абзацу першого пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

В свою чергу, відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

В свою чергу, у разі не виконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків.

Відповідні заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як того вимагає частина друга статті 19 Конституції України, якою встановлені критерії поведінки державного органу у сфері публічних відносин.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пунктом 59.5 ст. 59 ПК України визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.п. 95.1, 95.2 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Отже, нормами Податкового кодексу України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу.

За висновками Верховного Суду, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності визначення (нарахування) контролюючим органом грошових зобов`язань.

У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 року у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 року у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 року у справі №160/7345/20 та інших.

Верховний Суд також звертав увагу на те, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.

Таким чином в ході розгляду справи за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податків заборгованості по податках та зборах, суд не може надавати оцінку правомірності нарахування податкового зобов`язання, зокрема, згідно податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з несплатою якого виникла податкова заборгованість.

Однак при вирішенні даної справи вказане не було враховано судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи.

Надаючи оцінку наявності підстав для стягнення в даному випадку з відповідача податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне:

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що податковий борг відповідача виник у зв`язку із визначенням контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2022 роки, як власнику об`єктів житлової і нежитлової нерухомості, які є об`єктами оподаткування цим податком, згідно податкових повідомлень-рішень: №2-1552 від 23.11.2022 року на суму 140 334 грн. 00 коп., №2-1552 від 23.11.2022 року на суму 213 990 грн. 00 коп., №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 231 822 грн. 50 коп., №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 152 028 грн. 50 коп., №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 629 грн. 85 коп., №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 1 729 грн. 00 коп., №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 241 грн. 15 коп., №0-1552 від 28.03.2023 року на суму 235 грн. 95 коп.

Судом було встановлено, що копії вищезазначених повідомлень-рішень надсилались контролюючим органом на адресу відповідача. Зокрема, податкові повідомлення-рішення від 28.03.2023 року №0-1552, №0-1552, №0-1552, №0-1552, №0-1552, №0-1552 від 28.03.2023 року, які направлялись відповідачу повернулись на адресу контролюючого органу не врученими із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

Податкові повідомлення-рішення від 23.11.2022 року № 2-1552 та №2-1552 направлялись на адресу відповідача та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення були вручені відповідачу 19.01.2023 року.

Згідно п.п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до п.п. 42.5 ст. 42 ПК України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином податкові повідомлення-рішення, які направлялись на адресу відповідача вважаються врученими йому. Доказів оскарження зазначених вище податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 до суду не надав.

З огляду на викладене визначені у податкових повідомленнях-рішеннях суми грошових зобов`язань вважаються узгодженими.

Також судом було встановлено, що 08.07.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкову вимогу форми «Ф» №0-1553, яка направлялась на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку та була вручена відповідачеві 09.01.2022 року, про що свідчить надане контролюючим органом рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

На вимогу апеляційного суду Головне управління ДПС в Одеській області надало докази безперервного існування податкового боргу у ОСОБА_1 з моменту формування податкової вимоги від 08.07.2021 року № 0-1553 до моменту виникнення заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості та по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 740 910,95 грн., про стягнення якої просить позивач у поданому позові.

Так, контролюючий орган надав інтегровані картки платника податків ОСОБА_1 за 2021-2024 року, з яких вбачається, що з моменту формування податкової вимоги від 08.07.2021 року № 0-1553 за ОСОБА_1 безперервно до моменту звернення контролюючого органу з даним позовом до суду рахувалась заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Таким чином з огляду на наявність у ОСОБА_1 безперервного податкового боргу, повторне направлення контролюючим органом податкової вимоги не вимагається.

Дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що Головним управлінням ДПС в Одеській області було дотримано визначені Податковим кодексом України умови, які передують зверненню контролюючого органу до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що визначені у податкових повідомленнях-рішеннях суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно є узгодженими та набули статусу податкового боргу та не були самостійно сплачені відповідачем у строки, визначені Податковим кодексом України, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 740 190 грн. 95 коп.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача у справі про неправомірність нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, з огляду на те, що відповідно до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у його власності, за адресою: АДРЕСА_1 та 1/12, використовуються ним для промислового виробництва та не є об`єктом оподаткування цим податком.

Як зазначалось вище, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. Оцінка наявності підстав для визначення платнику податків грошового зобов`язання з податку, зокрема, на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, правомірність визначення суми такого грошового зобов`язання, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.

В даному випадку доказів оскарження податкових повідомлень-рішень №2-1552 від 23.11.2022 року, №2-1552 від 23.11.2022 року, №0-1552 від 28.03.2023 року, №0-1552 від 28.03.2023 року, №0-1552 від 28.03.2023 року, №0-1552 від 28.03.2023 року, №0-1552 від 28.03.2023 року, №0-1552 від 28.03.2023 року в судовому порядку відповідач не надав.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі ст. 317 КАС України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Головного управління ДПС в Одеській області.

Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про стягнення з фізичної особи платника податків ОСОБА_1 податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості та по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на бюджетний рахунок - UA0015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Одеса/18010300, податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 738 175 гривень 00 копійок.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на бюджетний рахунок - UA0015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК в Одеській області/м.Одеса/18010200, податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості - 2 735 гривень 95 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук А.Г. Федусик