Справа № 160/21988/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/21988/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року (суддя В.В. Горбалінський) у справі № 160/21988/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення сум,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 17 643,08 грн. суми інфляційних втрат, 6 771,54грн суми 3% річних, а всього 24 414,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач частково виплатив позивачу заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2020 року по 30.12.2021 року в розмірі 105 878,95 грн., при цьому сума заборгованості по вказаній виплаті складає 25 647,69 грн. Проте відповідачем протиправно не виплачено позивачу інфляційні витрати та 3% річних по вказаній заборгованості.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Суд вказав, що позивач просить стягнути інфляційні витрати та 3% річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України, обраховані із заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, нарахованого в порядку Кодексу законів про працю України.

Суд вважав, що фактично позивач застосовує положення статті 625 Цивільного кодексу України до трудових правовідносин.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що вимоги про

нарахування 3% річних та інфляційних втрат обумовлені тривалим та свідомим невиконанням відповідачем рішення суду. Вважає, що право на 3% річних та інфляційні втрати через тривале невиконання рішення суду регулюється не спеціальним законодавством, а регулюється актами цивільного законодавства, де цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 30.12.2021 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/20070/21 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2020 року по 30.12.2021 року, без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року по справі №160/20070/21 набрало законної сили 04.04.2022 року.

26.09.2023 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/20070/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 року та прийнято нову постанову.

Визнано протиправним розрахунок ІНФОРМАЦІЯ_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 07.10.2020 по 30.12.2021.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2020 по 30.12.2021 в сумі 131 526 (сто тридцять одна тисяча п`ятсот двадцять шість) гривень 64 коп.

Як зазначає позивач 11.05.2024 року йому виплачено 105 878,95 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2020 року по 30.12.2021 року.

У зв`язку з невиплатою позивачу інфляційних витрат та 3% річних, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 6 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За частиною першою статті 5 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Апеляційний суд враховує, що у постанові від 09 листопада 2023 року у справі №420/2411/19, стосовно моменту, з якого можуть застосовуватися приписи статті 625 ЦК України до юридичних наслідків прострочення виконання боржником (зокрема, державою) підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання в порядку Закону № 4901-VI, Велика Палата Верховного Суду вказала, що прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: 1) стягувач подав до органу ДКС України заяву про виконання рішення суду про стягнення з держави коштів разом із документами та відомостями, необхідними для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; 2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема, державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Колегія суддів встановила, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 року у справі №160/20070/21 не є рішеннями суду про стягнення коштів з державного органу, а отже й докази звернення позивача до органу Державної казначейської служби України із заявою про виконання цих рішень суду у справі №160/20070/21 у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи відсутність вищевикладених умов, апеляційний суд не вбачає можливості для застосування у спірному випадку наслідків, передбачених приписами ст. 625 ЦК України та ст. 5 Закону № 4901-VI.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача спірних сум інфляційних втрат та 3% річних. Зворотні доводи скаржника про наявність підстав для такого стягнення свого підтвердження не знайшли.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року у справі №160/21988/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 23.01.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк