Справа № 420/11752/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/11752/24

Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Дата і місце ухвалення: 25.11.2024 р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А.І.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Качуренко В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (ГУДМС в Одеській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 392538 від 22.12.2023 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову в обміні посвідки на постійне проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Санкт-Петербург, Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 року громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Санкт-Петербург, Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 04.10.2021 року у зв`язку з досягненням 45-ти річного віку громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було подано в ГУДМС в Одеській області заяву для обміну посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_3 , виданої ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області 10.11.2005 року. За результатами розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 6108 від 12.10.2022 року про відмову позивачу в обміні посвідки на постійне проживання, посилаючись на пп. 3 п. 62 Порядку № 321 - дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року по справі № 420/2640/23 визнано протиправним та скасовано рішення ГУДМС в Одеській області № 6108 від 12.10.2022 року про відмову в обміні посвідки на постійне місце проживання громадянці РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року, та зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2015 року громадянці РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 року у справі № 420/2640/23 апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2015 року громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 45-річного віку скасовано, прийнято в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 від 04.10.2021 року № 205027378 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 45-річного віку, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові суду, в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року залишено без змін. За результатами повторного розгляду заяви стосовно позивача прийнято рішення про відмову в обміні посвідки. Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, вважає його протиправним та звертає увагу, що на адвокатський запит ГУ ДМС в Одеській області надало супровідним листом № 5100.19.1-3642/51.1-24 від 01.04.2024 копії матеріалів перевірки, яка проводилась відповідачем на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 року по справі № 420/2640/23 та вказані матеріали перевірки складаються лише з однієї службової записки завідувача сектору архівної роботи ГУДМС в Одеській області Н. Вакарчук, згідно якої, за архівними обліками особова справа громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться. Інша службова записка головного спеціаліста відділу імміграції та обробки заяв про оформлення посвідки на постійне проживання ГУДМС в Одеській області несе в собі не інформативне навантаження. Позивач вважає, що відповідачем не вжито заходів, на які звертав увагу П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 20.12.2023 оку, проведена відповідачем перевірка була формальною, а рішення № 392538 від 22.12.2023 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову в обміні посвідки на постійне місце проживання громадянці РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є незаконним та підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що відповідачем не враховано, що у 2005 році на підставі рішення ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області позивачу було надано дозвіл на імміграцію у відповідності до п. 1 абз. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як особі, яка має право на отримання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції, та 10 листопада 2005 року позивач була документована посвідкою на постійне проживання Серії НОМЕР_3 . Наявність законних підстав у позивача для отримання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання підтверджується тим, що станом на 2005 рік чоловік позивача являвся та являється громадянином України, батько чоловіка також є громадянином України, донька позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина РФ № НОМЕР_4 є громадянкою Російської Федерації, однак, 10 листопада 2005 року, в аналогічному порядку, як і позивач, була документована посвідкою на постійне проживання Серії НОМЕР_5 , та на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року у справі №420/4932/20, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, 03.06.2021 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснило обмін посвідки на постійне проживання № НОМЕР_6 доньці позивача - ОСОБА_2 . Також позивач зазначає, що вона постійно проживає на території України, здобула посвідчення водія українського зразка, її донька проживає з нею, навчалась в українській школі. У 2017 році донька позивача закінчила Харківський національний університет міського господарства імені О.М. Бекетова, здобувши кваліфікацію: ступінь вищої освіти бакалавр, напрям підготовки «Готельно-ресторанна справа». Згідно договору купівлі продажу № 384 від 07.04.2017 року, позивач набула у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона зареєстрована та проживає. Позивач звертає увагу, що з 30.08.2022 року вона є особою з інвалідністю 3-ї групи та отримує соціальну допомогу, як особа з інвалідністю. В період з 2005 року по теперішній час позивач неодноразово перетинала державний кордон України та під час в`їзду на територію України постійно використовувала посвідку на постійне проживання в Україні Серії НОМЕР_3 , що підтверджується отриманою інформацією з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.01.2023 року № 91-3592/18/23 за період з 06.05.2018 року по 13.11.2019 року, при цьому, жодного разу у співробітників Державної прикордонної служби України не виникало сумнівів щодо достовірності пред`явленого документу. Також позивач зазначає, що за час проживання на території України позивач до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває, що підтверджується отриманою інформацією від УІАП ГУНП в Харківській області. Тому, на думку позивача, з моменту документування позивача посвідкою на постійне проживання не виникало обставин, які б тягли за собою обґрунтованого скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання в Україні. Також позивач звертає увагу, що нею був наданий повний пакет документів для обміну посвідки на постійне проживання, а тому, з наведених підстав, позовні вимоги належать задоволенню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення № 392538 від 22.12.2023 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову в обміні посвідки на постійне проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ). Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 року громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року (ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на наступне. 04.10.2021 року до ГУДМС в Одеській області надійшла заява-анкета громадянки РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо обміну тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із досягненням 45 річного віку. За результатами розгляду заяви-анкети та документів, поданих разом із такою заявою-анкетою, встановлено, що дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1 не видавався, посвідка Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року ОСОБА_1 не видавалась. За таких обставин, 12.10.2022 року ГУДМС в Одеській області, на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, прийнято рішення № 6108 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання. Зазначене рішення ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року по справі № 420/2640/23 позов задоволено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУДМС в Одеській області було подано апеляційну скаргу. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 року по справі № 420/2640/23 апеляційну скаргу ГУДМС в Одеській області задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 420/2640/23 в частині зобов`язання ГУДМС в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії НОМЕР_15 від 10.11.2015 року громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 45-річного віку скасовано. Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ДМС в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2015 року громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 45-річного віку задоволено частково. Зобов`язано ГУДМС в Одеській області повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 від 04.10.2021 року № 205027378 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 45-річного віку, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові суду. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року залишено без змін. Відповідач вказує, що працівником ГУДМС в Одеській області надіслано запит до сектору архівної роботи ГУДМС в Одеській області щодо перевірки матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання ОСОБА_1 . З відповіді завідувача сектору архівної роботи ГУДМС в Одеській області, вбачається, що особова справа позивача не значиться. Отже, відповідач вважає, що під час повторного розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 від 04.10.2021 року № 205027378, здійсненого на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, встановлено, що дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не видавались, а тому, ГУДМС в Одеській області на підставі підпункту 11 пункту 62 Порядку оформлення, 22.12.2023 року прийнято рішення № 392538 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання. Відповідач вважає, що задовольняючи позовну вимогу про зобов`язання ГУДМС в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання, судом першої інстанції перебрано повноваження органу виконавчої влади, оскільки саме до компетенції ГУДМС в Одеській області, належить питання щодо оформлення (видачі) посвідки на постійне проживання в Україні. Крім того, на думку відповідача, висновки суду першої інстанції щодо спливу строки дії національного паспорта позивача, суперечать чинному законодавству, оскільки строк дії паспорта громадянина РФ закінчився 17.02.2024 року, а отже, задовольнивши вимоги позову в частині зобов`язання оформити (видати) посвідку на постійне проживання, таке рішення прямо суперечить підпункту 8 пункту 62 Порядку оформлення, за приписами якого територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що рішення ГУДМС в Одеській області від 22.12.2023 року № 392538 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання приймалось з урахуванням та дослідженням усіх наявних матеріалів, зокрема, заяви-анкети та документів поданих разом із такою заявою-анкетою.

Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Російської Федерації, що підтверджено паспортом Російської Федерації № НОМЕР_1 від 17.02.2014 року, дійсний до 17.02.2024 року.

Позивач стверджує, що вона проживає на території України на законних підставах на підставі тимчасової посвідки на постійне проживання Серія ОД № 211/05 від 10.11.2005 року, виданої ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області, термін дії - безстроково.

12.08.2014 року у паспорті громадянки РФ ОСОБА_1 відділом міграційної служби при УМВС в Одеській області було внесені відомості про наявність у позивача посвідки на постійне проживання.

Суд першої інстанції також встановив, що ОСОБА_1 звернулась до ГУДМС в Одеській області із заявою-анкетою від 04.10.2021 року № 205027378 щодо обміну тимчасової посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 року, яка видана ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області, у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

За результатами розгляду заяви-анкети та документів, поданих разом із такою заявою-анкетою, ГУДМС в Одеській області встановлено, що дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - не видавались.

На підставі вказаних обставин, Головне управління ДМС в Одеській області прийняло рішення № 6108 від 12.10.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп. 3 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321 (далі - Порядок № 321).

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року по справі № 420/2640/23 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 6108 від 12.10.2022 року про відмову в обміні посвідки на постійне місце проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , уродженці м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії № 211/05 від 10.11.2015 громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , уродженці м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 року по справі № 420/2640/23 апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 420/2640/23 в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2015 року громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 45-річного віку - скасовано. Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2015 року громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 45-річного віку - задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 від 04.10.2021 року № 205027378 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 45-річного віку, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові суду. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року - залишено без змін.

За результатами повторного розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 від 04.10.2021 року № 205027378 щодо обміну тимчасової посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 року, яка видана ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області (термін дії - безстроково), у зв`язку з досягненням 45-річного віку, ГУДМС в Одеській області прийнято рішення № 392538 від 22.12.2023 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп. 11 п. 62 Порядку № 321.

Суд першої інстанції встановив, що на адвокатський запит представника позивача, Головне управління ДМС в Одеській області із супровідним листом від 01.04.2024 року № 5100.19.1-3642/51.1-24 надало копії матеріалів перевірки, які проводились Головним управлінням на 2 арк., а саме: службову записку від 21.12.2023 року б/н про те, що завідувачем сектору архівної роботи ГУДМС України в Одеській області Вакарчук Наталією була проведена перевірка на запит особової справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянки РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в результаті перевірки встановлено, що за архівними обліками особова справа зазначеної іноземки не значиться, та службова записка з проханням провести зазначену перевірку.

Позивач вважає, що їй протиправно відмовлено в обміні посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 45-річного віку, у зв`язку із чим, звернулась до суду з даним позовом.

На підтвердження наявності законних підстав для перебування на території України позивач надала наступні докази, які досліджені судом першої інстанції та наявні в матеріалах справи.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_7 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб 24 вересня 1994 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області зроблено запис за № 343, та після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіка - ОСОБА_5 , дружини - ОСОБА_5 .

Від даного шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька - ОСОБА_2 , місце народження - м. Санкт-Петербург, Російська Федерація, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження № НОМЕР_8 від 16.07.2016 року.

ОСОБА_3 (чоловік позивача), ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Джезказган, Казахстан, є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 16.03.1998 року.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_10 , шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 розірвано, про що Жовтневим районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківський області 22 березня 2017 року складено відповідний актовий запис № 25, та після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище: йому - ОСОБА_5 , їй - ОСОБА_5 , що також підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 14.07.2021 року.

Донька позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина РФ № НОМЕР_4 , є громадянкою Російської Федерації, яка 10 листопада 2005 року була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_5 .

У 2012 році донька позивача закінчила Харківську спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів № 17 Харківської міської ради Харківської області, що підтверджено атестатом про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_11 , виданий 11.05.2012 року.

У 2017 році донька позивача закінчила Харківський національний університет міського господарства імені О.М. Бекетова, здобувши кваліфікацію: ступінь вищої освіти бакалавр, напрям підготовки «Готельно-ресторанна справа», що підтверджено дипломом серії НОМЕР_12 , виданий 04.01.2017 року.

Також матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року по справі № 420/4932/20, ОСОБА_2 видано посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_6 від 03.06.2021 року, строком дії до 02.06.2031 року.

Крім того, на підтвердження перебування позивача на території України, остання надала до позовної заяви такі докази:

- картку фізичної особи - платника податків, видану 09.09.2010 року Державною податковою адміністрацією України, відповідно до якої ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний код НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про закінчення навчального закладу з підготовки водіїв транспортних засобів Серії НОМЕР_13 , згідно якого, з 21.02.2010 року по 15.05.2010 року позивач навчалася за програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії «Б», а також посвідчення водія (Україна), видане 04.06.2019 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 84582351 від 07.04.2017 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу № 384 від 07.04.2017 року;

- довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23.06.2021 року, згідно якої, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виписку Державної установи «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної медичної академії медичних наук України» № 69282 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка містить дані щодо дати встановлення захворювання та перебування на стаціонарному лікуванні у цьому закладі (30.11.2020; 08.12.2020; 15.12.2020; 02.02.2021);

- довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ № 339658, згідно якої, за результатами проведеного огляду 01.09.2022 року позивачу з 30.08.2022 року встановлена третя група інвалідності, строком до 01 вересня 2023 року;

- витяг Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.01.2023 року з Бази даних щодо перетинання державного кордону України, який містить інформацію щодо перетинання позивачем державного кордону України в період з травня 2018 року по грудень 2019 року (остання інформація - в`їзд (Бориспіль, Ла Романа-Київ));

- лист від 30.12.2022 року № 18оз/119-27/02-2022 Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Харківській області, відповідно до якого, станом на 29.12.2022 року, згідно з інформаційних обліків Національної поліції в Харківській області гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у розшуку не перебувала.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III (в редакції на момент звернення позивача із заявою про обмін посвідки на постійне проживання), Кабінет Міністрів України затверджує зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321 (далі - Порядок № 321, в редакції на момент звернення позивача із заявою про обмін посвідки на постійне проживання).

Так, згідно пп. 5 п. 7 Порядку № 321, обмін посвідки здійснюється у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до п.п. 9, 14-19 Порядку № 321, оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у зв`язку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном.

Доступ до зазначеної інформації здійснюється з дотриманням вимог Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах».

У разі відсутності можливості надання ДМС прямого доступу до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, або надіслання запитів в електронній формі захищеними каналами зв`язку отримання відомостей про особу здійснюється шляхом надсилання запитів та надання відповідей на них у паперовій формі.

До підключення Мін`юсту до Реєстру одержання відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, які підлягають обов`язковому внесенню до Реєстру, у разі потреби здійснюється шляхом надсилання до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку запиту щодо особи, відповідь на який Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня його надходження.

У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі вони надсилаються у паперовій формі.

Документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування/проживання в Україні.

У разі виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

У разі коли у зв`язку із зміною прізвища та (або) власного імені чи по батькові, встановленням розбіжностей у записах необхідно обміняти паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, документи для обміну посвідки подаються не пізніше ніж через місяць після отримання нового паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства.

У разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається іноземцю або особі без громадянства та здається ними під час отримання нової посвідки.

Пунктом 40 Порядку № 321 передбачено, що для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземці та особи без громадянства, які зазначені в частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за умови отримання ними одного з документів, зазначених у частині сімнадцятій статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та мають дозвіл на імміграцію в Україну, для обміну посвідки в установленому порядку можуть подавати паспортний документ, строк дії якого закінчився чи який підлягає обміну, у разі, коли за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

За правилами абаз. 1, 2, 4 п. 42 Порядку № 321, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Пошук у Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються іноземцем або особою без громадянства, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

В свою чергу, згідно п.п. 36, 37 Порядку № 321, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «Аркан» або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.

Факт постійного проживання іноземця або особи без громадянства на території України до прийняття до громадянства України перевіряється шляхом вивчення матеріалів її справи про надання дозволу на імміграцію.

У разі коли дозвіл на імміграцію виданий одним територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, а документи для оформлення посвідки подані до іншого територіального органу/територіального підрозділу ДМС у зв`язку із зміною іноземцем або особою без громадянства місця проживання, чинність дозволу на імміграцію перевіряється шляхом надсилання відповідних запитів до місця видачі дозволу, відповідь на які надається протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особу без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів.

Відповідно до п. 43 Порядку № 321, рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Підстави для відмови в оформленні та видачі посвідки визначені п. 62 Порядку № 321, згідно якого, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли: 1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 4) встановлено належність особи до громадянства України; 5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином; 8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився; 9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію; 10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 11) в інших випадках, передбачених законом.

Копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні (абз. 1 п. 63 Порядку № 321).

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено під час апеляційного розгляду справи та не оспорюється відповідачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до ГУДМС в Одеській області із заявою-анкетою від 04.10.2021 року № 205027378 щодо обміну тимчасової посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 року, яка видана ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області (термін дії - безстроково), у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУДМС в Одеській області прийнято рішення № 6108 від 12.10.2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп. 3 п. 62 Порядку № 321.

Фактичною підставою для прийняття вказаного рішення стали встановлені відповідачем обставини, що дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не видавались.

Позивач оскаржила вказане рішення в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року по справі № 420/2640/23 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 6108 від 12.10.2022 року про відмову в обміні посвідки на постійне місце проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , уродженці м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії № 211/05 від 10.11.2015 громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , уродженці м. Санкт-Петербург Російської Федерації, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 року по справі № 420/2640/23 апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 420/2640/23 в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2015 року громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 45-річного віку - скасовано. Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне місце проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2015 року громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 45-річного віку - задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 від 04.10.2021 року № 205027378 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 45-річного віку, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові суду. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року залишено без змін.

За результатами повторного розгляду заяви-анкети ОСОБА_1 від 04.10.2021 року № 205027378 щодо обміну тимчасової посвідки на постійне проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року, яка видана ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області (термін дії - безстроково), у зв`язку з досягненням 45-річного віку, ГУДМС в Одеській області прийнято рішення № 392538 від 22.12.2023 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відповідачем визначено пп. 11 п. 62 Порядку № 321.

Проте, пп. 11 п. 62 Порядку № 321, на який посилається відповідач, не встановлює окремої підстави для відмови іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки.

Так, вказаним пп. 11 п. 62 Порядку № 321 передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, при прийнятті рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання з посиланням на вказані положення пп. 11 п. 62 Порядку № 321 має бути також в обов`язковому порядку зазначена норма іншого закону, яка передбачає інші підстави для відмови іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, крім тих, що наведені у пп. 1-10 п. 62 цього Порядку.

В свою чергу, зазначення лише положень пп. 11 п. 62 Порядку № 321 не є достатнім для прийняття рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, оскільки вказані положення самі по собі не передбачають підстав для відмови іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки.

Однак, в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які посилання на інші норми.

Фактично відповідач прийняв рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання не визначивши взагалі законні підстави для прийняття такого рішення.

Як у відзиві на позовну заяву, так і в поданій апеляційній скарзі, в якості підстав для відмову позивачу в обміні посвідки на постійне проживання, відповідач посилається на те, що дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не видавались.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що з наведених підстав відповідачем вже приймалось рішення щодо відмови позивачу в обміні посвідки на постійне проживання № НОМЕР_14 від 12.10.2022 року, яке визнано протиправним та скасовано рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року по справі № 420/2640/23, яке залишено без змін у цій частині постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 року по справі № 420/2640/23 зобов`язано ГУДМС в Одеській області повторно розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 від 04.10.2021 року № 205027378 про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку із досягненням 45-річного віку, з урахуванням висновків, викладених у даній постанові суду.

Вирішуючи справу № 420/2640/23, суд виходив з того, що в якості підстави для відмови позивачці в обміні посвідки на постійне проживання, Головне управління ДМС в Одеській області посилалось на п.п. 3 п. 62 Порядку № 321, за змістом якого, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Суд зазначив, що ні в оскаржуваному рішенні, ні в ході розгляду справи, відповідачем не наведено належних детальних пояснень в частині, які саме дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану громадянкою РФ ОСОБА_1 інформацію під час подання нею заяви про обмін посвідки.

Суд у вказаній справі встановив, що у листі від 28.11.2022 року № 5100.5.3-10312/51.1-22, направленому на запит адвоката позивача, ГУДМС в Одеській області повідомило про те, що ОСОБА_1 за обліками ГУДМС в Одеській області не значиться, дозвіл на імміграцію в Україну не отримувала та посвідкою на постійне місце проживання документована не була.

Однак, в ході розгляду зазначеної справи було встановлено наявність у громадянки РФ ОСОБА_1 посвідки Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року, виданої ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області, яка не визнана недійсною.

Судом у цій справі також встановлено, що при зверненні із заявою про обмін посвідки позивачка надала, крім іншого, паспорт № НОМЕР_1 , виданий 17.02.2014 року, який містить відмітки про перетин кордону, а також відмітку міграційної служби УМВС в Одеській області від 19.08.2014 року щодо інформації про тимчасову посвідку на постійне проживання.

Суд у справі № 420/2640/23 виходив з того, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів проведення службової перевірки в порядку п. 73 Порядку № 321 за фактом безпідставного оформлення та видачі позивачці посвідки на постійне проживання, а також визнання недійсною посвідки на постійне проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року, виданої ВГІРФО ОМУУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 .

Крім цього, суд зазначив, що відповідачем не надано жодного доказу здійснення належних заходів з метою ідентифікації позивачки, перевірки поданих нею документів, шляхом, зокрема, і надсилання запитів до органів, які здійснювали видачу ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну та посвідки Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року.

Враховуючи вищевикладене, суд у справі № 420/2640/23 дійшов висновку, що рішення ГУДМС в Одеській області № 6108 від 12.10.2022 року про відмову в обміні посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_1 не відповідає критеріям, закріпленим у ст. 2 КАС України, прийнято у порушення вимог чинного законодавства, є протиправним і необґрунтованим, а тому, підлягає скасуванню.

Також судом апеляційної інстанції у справі № 420/2640/23 визначено, що належним способом захисту порушених прав позивача у даній справі буде зобов`язання Головного управління ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянки ОСОБА_1 щодо обміну посвідки на постійне місце проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо протиправності попереднього рішення щодо відмови позивачу в обміні посвідки на постійне проживання № НОМЕР_14 від 12.10.2022 року з посиланням на те, що дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не видавались встановлені судовим рішенням у справі № 420/2640/23, яке набрало законної сили, та не підлягають доказуванню у даній справі.

В свою чергу, згідно обставин даної справи, відповідачем повторно відмовлено ОСОБА_1 в обміні посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 року, оскільки дозвіл на імміграцію в Україну та посвідка Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не видавались, при цьому, на підставі пп. 11 п. 62 Порядку № 321, яким передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, в інших випадках, передбачених законом, однак, без зазначення на підставі яких інших норм закону у спірному випадку приймається таке рішення.

Також колегія суддів наголошує, що судовим рішенням у справі № 420/2640/23, яке набрало законної сили, а також під час розгляду даної справи, встановлено наявність у ОСОБА_1 тимчасової посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 року, виданої ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області.

Крім того, 12.08.2014 року у паспорті громадянки РФ ОСОБА_1 відділом міграційної служби при УМВС в Одеській області було внесені відомості про наявність у позивача посвідки на постійне проживання.

Колегія суддів наголошує, що відповідачем не надано жодного доказу щодо скасування вказаної посвідки чи визнання її недійсною.

Так, згідно п.п. 64-67, 72, 73 Порядку № 321, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію»;

2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі:

1) коли вона підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до посвідки (крім додаткової змінної інформації);

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) непридатності посвідки для подальшого використання;

4) скасування посвідки;

5) коли вона заявлена як втрачена або викрадена;

6) смерті особи, якій видано посвідку;

7) закінчення строку її дії або прийняття рішення про обмін такої посвідки до закінчення строку її дії;

8) оформлення посвідки з порушенням вимог законодавства;

9) неотримання посвідки іноземцем або особою без громадянства протягом шести місяців;

10) коли іноземець або особа без громадянства не звернулися для її обміну у строки, визначені пунктом 18 цього Порядку.

У разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Повідомлення про визнання наказом ДМС посвідки недійсною видається територіальним органом ДМС, визначеним у наказі ДМС, іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його отримання від ДМС.

Іноземець або особа без громадянства, щодо яких прийнято рішення про визнання посвідки недійсною, повинні зняти з реєстрації місце проживання, здати посвідку та в разі відсутності підстав для подальшого тимчасового перебування на території України на законних підставах зобов`язані виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання повідомлення про це.

Однак, у даному випадку відповідачем не проводилась перевірка щодо правомірності дій службових осіб щодо видачі позивачу тимчасової посвідки на постійне проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року, не складалось відповідного висновку щодо проведення такої перевірки, не визнавалось наведену посвідку недійною, а також не приймалось рішення про скасування зазначеної посвідки.

Колегія суддів повторно звертає увагу на те, що питання щодо обміну позивачу тимчасової посвідки на постійне проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року у зв`язку із досягненням 45-річного віку вже було предметом судового розгляду та судом апеляційної інстанції у справі № 420/2640/23 визначено, що належним способом захисту порушених прав позивача у даній справі буде зобов`язання Головного управління ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянки ОСОБА_1 щодо обміну посвідки на постійне місце проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року, в тому числі, у зв`язку із тим, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів проведення службової перевірки в порядку п. 73 Порядку № 321 за фактом безпідставного оформлення та видачі позивачці посвідки на постійне проживання, а також визнання недійсною посвідки на постійне проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року, виданої ВГІРФО ОМУУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 .

Проте, всупереч висновкам суду у справі № 420/2640/23 та вимог зобов`язального характеру цього рішення, відповідач належим чином не здійснив повторний розгляд заяви позивача щодо обміну наявної в неї посвідки на постійне проживання, не провів відповідних перевірок та повторно відмовив в обміні цієї посвідки, навіть без зазначення на підставі яких норм закону у спірному випадку приймається таке рішення.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем взагалі не перевірено підстави для отримання позивачем дозволу на імміграцію (посвідки на постійне проживання).

Так, згідно п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III (в редакції на дату посвідки на постійне проживання), дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_7 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб 24 вересня 1994 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області зроблено запис за № 343, та після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіка - ОСОБА_5 , дружини - ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 (чоловік позивача), ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Джезказган, Казахстан, є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України у Харківській області 16.03.1998 року.

Тобто, на момент видачі позивачу посвідки на постійне проживання Серії НОМЕР_3 від 10.11.2005 року, позивач дійсно перебувала у шлюбі з громадянином України понад два роки, що відповідає п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III (в редакції на дату посвідки на постійне проживання).

Колегія суддів зазначає, що до заяви щодо обміну посвідки позивач надавала повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 14.07.2021 року.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно прийняті до увагу надані позивачем до позовної заяви докази на підтвердження перебування позивача на території України:

- картку фізичної особи - платника податків, видану 09.09.2010 року Державною податковою адміністрацією України, відповідно до якої ОСОБА_1 одержала ідентифікаційний код НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про закінчення навчального закладу з підготовки водіїв транспортних засобів Серії НОМЕР_13 , згідно якого, з 21.02.2010 року по 15.05.2010 року позивач навчалася за програмою підготовки водіїв транспортних засобів категорії «Б», а також посвідчення водія (Україна), видане 04.06.2019 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 84582351 від 07.04.2017 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу № 384 від 07.04.2017 року;

- довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23.06.2021 року, згідно якої, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виписку Державної установи «Інститут медичної радіології та онкології ім. С.П. Григор`єва Національної медичної академії медичних наук України» № 69282 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка містить дані щодо дати встановлення захворювання та перебування на стаціонарному лікуванні у цьому закладі (30.11.2020; 08.12.2020; 15.12.2020; 02.02.2021);

- довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ № 339658, згідно якої, за результатами проведеного огляду 01.09.2022 року позивачу з 30.08.2022 року встановлена третя група інвалідності, строком до 01 вересня 2023 року;

- витяг Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 30.01.2023 року з Бази даних щодо перетинання державного кордону України, який містить інформацію щодо перетинання позивачем державного кордону України в період з травня 2018 року по грудень 2019 року (остання інформація - в`їзд (Бориспіль, Ла Романа-Київ));

- лист від 30.12.2022 року № 18оз/119-27/02-2022 Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Харківській області, відповідно до якого, станом на 29.12.2022 року, згідно з інформаційних обліків Національної поліції в Харківській області гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у розшуку не перебувала.

В свою чергу, відповідачем не надано жодного доказу щодо скасування наявної у позивача посвідки на постійне проживання, визнання її недійсною, чи доказів щодо її підробки тощо.

Водночас, колегія суддів наголошує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має перевірити, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проте, оскаржуване рішення, прийняте відповідачем з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме: за відсутності визначення законодавчих підстав для прийняття оскаржуваного рішення, тобто, рішення прийнято не на підставі Закону; оскаржуване рішення є необґрунтованим, тобто, прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання є протиправним та підлягає скасуванню, а позов у цій частині задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання, колегія суддів зазначає наступне.

Частина перша статті 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

В межах цієї справи та спірних правовідносин, з огляду на предмет правового регулювання для відповідача, як суб`єкта владних повноважень, існувало лише два варіанти встановлених законодавством дій, як то прийняти рішення щодо видачі (обміну) посвідки на постійне проживання в Україні позивачу або відмови у такій видачі.

Як встановлено за матеріалами справи, за наслідками розгляду поданої заяви позивача та документів на обмін посвідки на постійне проживання, відповідачем відмовлено у видачі такої посвідки на підставі пп. 11 п. 62 Порядку № 321.

Розглядаючи дану справу, судом встановлено, що питання щодо обміну позивачу тимчасової посвідки на постійне проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року у зв`язку із досягненням 45-річного віку вже було предметом судового розгляду та судом апеляційної інстанції у справі № 420/2640/23 визначено, що належним способом захисту порушених прав позивача у даній справі буде зобов`язання Головного управління ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянки ОСОБА_1 щодо обміну посвідки на постійне місце проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року, в тому числі, у зв`язку із тим, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів проведення службової перевірки в порядку п. 73 Порядку № 321 за фактом безпідставного оформлення та видачі позивачці посвідки на постійне проживання, а також визнання недійсною посвідки на постійне проживання Серії ОД № 211/05 від 10.11.2005 року, виданої ВГІРФО ОМУУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 .

В свою чергу, як вже зазначалось судом, всупереч висновкам суду у справі № 420/2640/23 та вимог зобов`язального характеру цього рішення, відповідач належим чином не здійснив повторний розгляд заяви позивача щодо обміну наявною в неї посвідки на постійне проживання, не провів відповідних перевірок та повторно відмовив в обміні цієї посвідки, навіть без зазначення на підставі яких норм закону у спірному випадку приймається таке рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки навіть після прийняття судового рішення у справі 420/2640/23, відповідач належим чином не здійснив повторний розгляд заяви позивача щодо обміну наявною в неї посвідки на постійне проживання, не провів відповідних перевірок, відповідачем не надано жодного доказу щодо скасування наявної у позивача посвідки на постійне проживання, визнання її недійсною, чи доказів щодо її підробки тощо, а рішення про відмову в обміні посвідки прийнято за відсутності законодавчо визначених підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та приходить до висновку, що суд першої інстанції не допустив порушення втручання у дискреційні повноваження відповідача та визнаючи протиправним і скасовуючи рішення відповідача цілком обґрунтовано зобов`язав ГУДМС в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що термін дії паспорту позивача № НОМЕР_1 від 17.02.2014 року закінчився 17.02.2024 року, що унеможливлює обмін посвідки на постійне проживання станом на теперішній час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що на дату подачі заяви-анкети про обмін посвідки на постійне проживання, паспорт позивача № НОМЕР_1 від 17.02.2014 року був дійсний.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 21.01.2025 року.

Суддя-доповідач О.В. Лук`янчук
Судді А.І. Бітов І.Г. Ступакова