Справа № 420/10049/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10049/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Лук`янчук О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 року у справі №420/10049/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у не нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.04.2019 року індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяців в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року та березень 2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.04.2019 року (включно), індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року та березень 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 31 квітня 2019 року за весь час затримки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01.12.2015 року по 31.04.2019 року відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення у повному обсязі, чим порушив вимоги Закону України «Про індексацією грошових доходів населення». Одночасно з цим, ОСОБА_1 доводив, що базовим місяцем для проведення індексації за указаний період має бути січень 2008 року та березень 2018 року, оскільки саме тоді відбулося підвищення окладу за посадою, яку він займав.

При цьому, як стверджував позивач, у зв`язку з несвоєчасною виплатою відповідачем індексації грошового забезпечення, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів згідно до приписів статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 07 червня 2024 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка визивалась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.04.2019 року індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців січня 2008 року та березень 2018 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.04.2019 року, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) січень 2008 року та березень 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, окружний адміністративний суд виходив з того, що індексація грошового забезпечення є державною соціальною гарантією і у зв`язку з інфляцією відповідач зобов`язаний її нарахувати й виплатити позивачу. Натомість обмежене фінансування не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування такої індексації.

При цьому, як зауважено окружним адміністративним судом, підставою для установлення базового місяця індексації грошового забезпечення є підвищення, зокрема, посадових окладів військовослужбовців. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на установлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при її нарахуванні, а тому для обчислення розміру індексації грошового забезпечення у спірний період, базовим місяцем має бути січень 2008 року та березень 2018 року відповідно.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, військовою частиною НОМЕР_1 (далі скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з 23 травня 2017 року позивача звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу частини, та направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2019 року №102 починаючи з 06.05.2019 року позивача зараховано до списків частини та призначено на посаду.

Як вказував скаржник, військовою частиною НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву зазначалося, що ОСОБА_1 у періоді з 23 травня 2017 року по 06 травня 2019 року не проходив військову службу у військові частині НОМЕР_1 . Натомість суд першої інстанції залишив поза увагою вказані доводи військової частини НОМЕР_1 та належним чином не дослідив докази по справі, не установив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 , вказуючи на законність ухваленого судового рішення та просить залишити без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Зокрема, як з`ясовано судовою колегією, у період з 17 вересня 2015 року до 23 травня 2017 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 . (а.с.13-17)

У відповідності до витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.05.2017 року №115, старшина військової служби за контрактом ОСОБА_1 , інструктор з фізичної підготовки і спорту служб управління військової частини польова пошта НОМЕР_2 , звільнений наказом від 08.05.2017 року №98-РС з військової служби на підставі пункту «а» частини 1, підпункту «ї» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вважається таким, що справи та посаду здав 23 травня 2017 року.

З 23.05.2017 року виключений із списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 і всіх видів забезпечення, та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.61)

Згідно до відомостей витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2019 року №102, старшина ОСОБА_1 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06 травня 2019 року №79-РС на посаду спеціаліста служби охорони державної таємниці, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06 травня 2019 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення, вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.(а.с.66)

Згідно до відомостей витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.08.2020 року №204, старшина ОСОБА_1 , спеціаліст служби охорони державної таємниці, вважається таким, що справи та посаду здав 31 серпня 2020 року і вибув до нового місця служби. З 31 серпня 2020 року виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.(а.с.67)

20 листопада 2023 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 24.05.2007 року по 31.08.2020 року.(а.с.9)

Листом від 11 січня 2024 року за №141/53/39 відповідач відмовив у здійсненні таких виплат, посилаючись відсутність правових підстав для цього.(а.с.10)

Частина друга статті 9 КАС України визначає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно до статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (частина четверта вказаної статті).

Зі змісту наведених положень процесуального законодавства слідує, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

У цій справі позивач визначив відповідачем у справі військову частину НОМЕР_1 , посилаючись в обґрунтування своїх вимог, зокрема на те, що відповідач не здійснив нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення у період проходження ним військової служби з 01.12.2015 року по 31.04.2019 року.

Слід зазначити, що згідно із статтею 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Відповідно до пункту 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира.

Так, наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (у редакції наказу Міноборони від 14 лютого 2020 року № 44) затверджено Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України (далі - Правила). Ці Правила визначають механізм фінансового забезпечення військових частин, кораблів, військових навчальних закладів, військових комісаріатів, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військова частина), що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно до пункту 1.8 Правил командир військової частини керує фінансово-господарською діяльністю частини, розпоряджається згідно з законодавством коштами, забезпечує законне, цільове та ефективне їх використання в суворій відповідності із затвердженим кошторисом і зобов`язаннями перед державним бюджетом, несе відповідальністю за організацію фінансового забезпечення військової частини, стан фінансового господарства і забезпечення збереження готівки, організовує бухгалтерський облік активів і зобов`язань, доході і видатків.

Командир військової частини зобов`язаний, зокрема, особисто підписувати першим підписом фінансові документи, заяви на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату, грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати, договори і угоди, фінансову звітність та службове листування з питань фінансового забезпечення; забезпечувати виплату грошового забезпечення та заробітної плати особовому складу в установлені законодавством терміни.

У відповідності із пунктом 4.3. вказаних Правил грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.

Отже, обов`язки щодо нарахування військовослужбовцю грошового забезпечення, покладені на командира військової частини, у штаті якої військовослужбовець проходить військову службу. Грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби. Кошти на здійснення відповідних виплат надаються розпорядником на підставі відповідних наказів, заявок, кошторисів, розрахунків тощо, що надаються військовою частиною, яка перебуває на фінансовому забезпеченні такого розпорядника коштів.

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21 виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Установлюючи обставини у цій справі суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у лавах Збройних Сил України. При цьому, за період з 01.12.2015 року по 31.04.2019 року позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення в повному обсязі.

Вказане могло слугувати підставою для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.12.2015 року по 31.04.2019 року та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Разом з тим, як установлено апеляційний адміністративним судом та слідує з матеріалів справи, що у період з 17.09.2015 року до 23.05.2017 року позивач проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 . (а.с.13-17)

При цьому, судова колегія наголошує, що до матеріалів справи не додано жодних доказів невиплати ОСОБА_1 за місцем проходження служби у період з 17.09.2015 року до 23.05.2017 року індексації грошового забезпечення за вказаний період та доказів відмови військової частини, в якій позивач проходив службу, у нарахуванні та виплаті індексації у вказаний період.

Також як установлено апеляційним судом, у матеріалах справи наявна копія витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.05.2017 року №115, у відповідності до якого старшина військової служби за контрактом ОСОБА_1 , інструктор з фізичної підготовки і спорту служб управління військової частини польова пошта НОМЕР_2 , звільнений наказом від 08.05.2017 року №98-РС з військової служби на підставі пункту «а» частини 1, підпункту «ї» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вважається таким, що справи та посаду здав 23 травня 2017 року.

З 23.05.2017 року виключений із списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення, та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.61)

Із вказаного слідує, що ОСОБА_1 з 17 вересня 2015 року був зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , де до 23 травня 2017 року проходив службу.

Лише з 06 травня 2019 року старшину ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06 травня 2019 року №79-РС на посаду спеціаліста служби охорони державної таємниці, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення, що підтверджується копією витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2019 року №102. (а.с.66)

Більше того, як свідчать матеріали справи, зокрема зміст військового квитка серії НОМЕР_3 , у період з 23 травня 2017 року по 06 травня 2019 року позивач не проходив військову службу.

За таких обставин, на переконання суду апеляційної інстанції, належним відповідачем у цій справі є військова частина НОМЕР_2 у зв`язку з тим, що в ній у період з 17.09.2015 року до 23.05.2017 року проходив військову службу позивач, і на її командира покладено обов`язки з організації своєчасного оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини, зокрема виплати грошового забезпечення її військовослужбовцям.

Отже, військова частина НОМЕР_1 не є особою, відповідальною за правильність обчислення та нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення, у тому числі індексації грошового забезпечення, оскільки такими повноваженнями щодо позивача наділена військова частина НОМЕР_2 , вимоги до якої у межах цього спору не заявлялися.

Установлені обставини виключають можливість стверджувати про вчинення військовою частиною НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у меншому за встановлений законодавством розмірі.

Указані обставини залишені поза увагою суду першої інстанції попри те, що у відзиві на позовну заяву відповідач наголошував про це.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові від 19.08.2020 у справі № 826/4741/16 встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

У постанові від 21.09.2022 року у справі № 120/5485/21-а Верховний Суд дійшов висновку, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Водночас, під час розгляду справи суд першої інстанції, не надавши належної оцінки обставинам щодо органу обчислення і нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення, вирішив спір у цій справі без залучення належного відповідача, що мало своїм наслідком порушення норм процесуального законодавства.

Відтак, суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

За привалами частини 7 статті 48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, як зазначено вище, позбавлений можливості виправити наведену помилку, а тому дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав того, що такий позов заявлений до неналежного відповідача.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.09.2020 року у справі № 813/791/17, від 19.04.2022 року у справі № №400/3989/19.

Вирішуючи спір, апеляційний суд враховує висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 21.09.2022 року у справі №120/5485/21-а.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому не дав належної правової оцінки викладеним вище обставинам чим порушив принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, яке у свою чергу призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості.

У зв`язку з цим колегія суддів уважає за необхідне апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю, а оскаржуване рішення суду скасувати з прийняттям нового рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - задовольнити повністю.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 року у справі №420/10049/24 скасувати.

Прийняти у справі №420/10049/24 нове рішення суду.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.В. Лук`янчук О.І. Шляхтицький