Справа № 160/32168/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-
04 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 25.10.2024 року № 620 "Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення";
визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 22.11.2024 року №2648 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області з 22.11.2024 року;
поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області з 22.11.2024 року;
стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2024 року по дату поновлення на посаді;
допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з січня 2020 року проходив службу в поліції та обіймав посаду інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області.
22 листопада 2024 року начальником Департаменту патрульної поліції генералом поліції третього рангу Євгенієм Жуковим виданий наказ №2648 о/с «По особовому складу», згідно з яким за пунктом 6 частини 1 статті 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0177462) інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, звільнено з 22 листопада 2024 року.
ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ Департаменту патрульної поліції від 22.11.2024 року №2648 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області з 22.11.2024 року, оскільки до нього застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення відбулося без врахування поважності причин невиходу на службу, внаслідок чого в діях відсутній дисциплінарний проступок, у зв`язку з чим позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
09 грудня 2024 року на адресу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
10 грудня 2024 року Департаментом патрульної поліції Національної поліції України отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
03 січня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву вх.№304/25, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Позивач дійсно проходив службу на посаді інспектора взводу № 2 роти №3 батальйону № 3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.
Наказом ДПП №2648 о/с від 22.11.2024 року ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено зі служби в поліції.
Підставою для звільнення позивача став наказ ДПП від 25.10.2024 року №620 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення», який було видано за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу Управління від 30.08.2024 року №394 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» за фактом порушення позивачем службової дисципліни.
Службовим розслідуванням в повній мірі встановлено наявність в діях позивача повного складу дисциплінарного проступку, який полягає в порушенні вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту та виразився в особистій недисциплінованості, порушенні Присяги працівника поліції в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, підриві авторитету Національної поліції України, відсутності на службі тривалий час без поважних на це законних підстав.
Виявлене порушення докладно описано у висновку службового розслідування та належним чином підтверджено зібраними дисциплінарною комісією матеріалами.
Зокрема, під час проведення службового розслідування встановлено, що позивач у період часу з 06.07.2024 по 18.07.2024 був відсутній на службі, на підтвердження чого до матеріалів службового розслідування долучені копії відповідних розстановок сил та засобів батальйону №3 Управління, в якому проходив службу позивач.
Як вбачається зі змісту наведених розстановок, підставою відсутності позивача на службі у досліджуваний період часу є лікарняний.
Після виходу з лікарняного позивач надав своєму безпосередньому керівникові довідку №17 «Про тимчасову непрацездатність особи рядового або начальницького складу служби цивільного захисту», видану 06.07.2024 року Комунальним некомерційний підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», щодо якої у останнього виникли обґрунтовані сумніви в її дійсності, про що він доповів вищому керівникові.
На підставі наведеного уповноваженими співробітниками відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління було перевірено факт можливого підроблення довідки про тимчасову непрацездатність №17, виданої 06.07.2024 позивачу вищевказаним медичним закладом.
Також дисциплінарною комісією було проаналізовано відеозаписи, створені на портативні відеореєстратори №472311 та №471267 закріплені за капітаном поліції ОСОБА_3 та капітаном поліції Шейком Д. (поліцейські відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління), за допомогою яких зафіксовано обставини перевірки вказаними поліцейськими дійсності довідки №17 наданої позивачем на підтвердження поважності його відсутності на службі в період з 06.07.2024 по 18.07.2024.
Так, відеозапис з портативного реєстратора №471267 у проміжок часу відео з 05:25 по 15:50 та відеозапис з портативного реєстратора №472311 у проміжок часу відео з 05:10 по 15:35 відображають обставини спілкування поліцейських з медичним персоналом КМР ЦПМСД №3 в ході якого останні заперечують факт перебування позивача у вказаний в довідці період часу на лікарняному в даному медичному закладі.
23.09.2024 року з закладу охорони здоров`я надійшла відповідь, якою повідомляється, що дану довідку позивач 06.07.2024 не отримував, запис у Журналі реєстрації довідок поліцейського, військовослужбовця амбулаторії загальної практики сімейної медицини №11, з сімейним лікарем якої останній має декларацію, відсутній, дані про його звернення у період часу з 06.07.2024 року по 18.07.2024 року в електронній системі відсутні.
Відтак, зібраними матеріалами, долученими до матеріалів службового розслідування відеозаписами спростовуються посилання позивача, наведені в його позовній заяві, щодо його перебування на лікарняному з 06.07.2024 по 18.07.2024 та поважності причин його відсутності на службі у наведений період. Навпаки, дисциплінарною комісією належним чином підтверджено відсутність будь-яких поважних причин невиходу позивача на службу у досліджуваний період часу та намагання останнього ввести безпосереднє керівництво в оману стосовно підстав, з яких він не заступав на чергування.
За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла обґрунтованого висновку про порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у неприбутті на службу без поважних на те причин у період з 06.07.2024 до 18.07.2024, що є дисциплінарним проступком, та враховуючи наявні матеріали службового розслідування, вмотивованим є визнання прогулами днів невиходу позивача на службу у вказаний період.
Такі дії ОСОБА_1 свідчать про його недисциплінованість та безвідповідальне ставлення до обов`язку дотримуватись вимог законодавства України, наказів Національної поліції України, Присяги працівника поліції та є проявом негідної поведінки, оскільки дискредитують звання поліцейського, негативно впливають на рівень авторитету, створення позитивного іміджу Національної поліції та довіри суспільства до органів Національної поліції, що є несумісним із подальшим проходженням служби.
Таким чином, з огляду на наявні матеріали службового розслідування та наведені положення нормативно-правових актів, беручи до уваги відомості, що характеризують позивача, зважаючи на його попередню поведінку та ставлення до служби, а також інші визначені чинним законодавством обставини, враховуючи при цьому негативний вплив вчинених позивачем дій на авторитет органів Національної поліції, дисциплінарною комісією в повній мірі встановлено наявність в діях позивача повного складу дисциплінарного проступку, що має наслідком притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Крім того, приписи статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази.
Однак, на думку представника відповідача, ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження його позиції щодо відсутності в його діях ознак дисциплінарного проступку, а також протиправності рішення відповідача про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
06 січня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Департаменту патрульної поліції Національна поліція України надійшло клопотання, в якому представник відповідача просить долучити докази направлення примірника відзиву на позовну заяву позивачеві засобами поштового зв`язку.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.
Наказом ДПП №2648 о/с від 22.11.2024 року ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено зі служби в поліції.
Підставою для звільнення позивача став наказ ДПП від 25.10.2024 року №620 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення», який було видано за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу Управління від 30.08.2024 року №394 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» за фактом порушення позивачем службової дисципліни.
Службовим розслідуванням встановлено наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, який полягає в порушенні вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, який виразився в особистій недисциплінованості, порушенні Присяги працівника поліції в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, підриві авторитету Національної поліції України, відсутності на службі тривалий час без поважних на це законних підстав.
Виявлене порушення докладно описано у висновку службового розслідування та належним чином підтверджено зібраними дисциплінарною комісією матеріалами.
Зокрема, під час проведення службового розслідування встановлено, що позивач у період часу з 06.07.2024 по 18.07.2024 був відсутній на службі, на підтвердження чого до матеріалів службового розслідування долучені копії відповідних розстановок сил та засобів батальйону №3 Управління, в якому проходив службу позивач.
Як вбачається зі змісту наведених розстановок, підставою відсутності позивача на службі у досліджуваний період часу є лікарняний.
Після виходу з лікарняного позивач надав своєму безпосередньому керівникові довідку №17 «Про тимчасову непрацездатність особи рядового або начальницького складу служби цивільного захисту», видану 06.07.2024 року Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3», щодо якої у керівника позивача виникли обґрунтовані сумніви в її дійсності, про що він доповів вищому керівникові.
На підставі наведеного уповноваженими співробітниками відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління було перевірено факт можливого підроблення довідки про тимчасову непрацездатність №17, виданої 06.07.2024 позивачеві вищевказаним медичним закладом.
Дисциплінарною комісією також було проаналізовано відеозаписи, створені на портативні відеореєстратори №472311 та №471267 закріплені за капітаном поліції ОСОБА_3 та капітаном поліції Шейком Д. (поліцейські відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління), за допомогою яких зафіксовано обставини перевірки вказаними поліцейськими дійсності довідки №17 наданої позивачем на підтвердження поважності його відсутності на службі в період з 06.07.2024 по 18.07.2024.
Так, відеозапис з портативного реєстратора №471267 у проміжок часу відео з 05:25 по 15:50 та відеозапис з портативного реєстратора №472311 у проміжок часу відео з 05:10 по 15:35 відображають обставини спілкування поліцейських з медичним персоналом КМР ЦПМСД №3, в ході якого останні заперечують факт перебування позивача у вказаний в довідці період часу на лікарняному в даному медичному закладі.
17 вересня 2024 року ОСОБА_1 надав письмові пояснення щодо службового розслідування, що підтверджується матеріалами службового розслідування.
23 вересня 2024 року з закладу охорони здоров`я надійшла відповідь, якою повідомляється, що дану довідку позивач 06.07.2024 року не отримував, запис у Журналі реєстрації довідок поліцейського, військовослужбовця амбулаторії загальної практики сімейної медицини №11, з сімейним лікарем якої останній має декларацію, відсутній, дані про його звернення у період часу з 06.07.2024 року по 18.07.2024 року в електронній системі відсутні.
Відтак, зібраними матеріалами, долученими до матеріалів службового розслідування відеозаписами спростовуються посилання позивача щодо його перебування на лікарняному з 06.07.2024 по 18.07.2024 та поважності причин його відсутності на службі у наведений період.
Навпаки, дисциплінарною комісією належним чином підтверджено відсутність будь-яких поважних причин невиходу позивача на службу у досліджуваний період часу та намагання останнього ввести безпосереднє керівництво в оману стосовно підстав, з яких він не заступав на чергування.
Наказом Департаменту патрульної поліції №2648 о/с від 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено зі служби в поліції з виплатою грошової компенсації за 23 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2024 рік, установивши премію за листопад 2024 року в розмірі 254, 252%.
Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в календарному обчисленні становить 04 роки 10 місяців 02 дні.
Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, становить 6487,43 грн.
Підставою для звільнення позивача став наказ ДПП від 25.10.2024 року №620 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення», який було видано за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу Управління від 30.08.2024 року №394 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» за фактом порушення позивачем службової дисципліни.
ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ Департаменту патрульної поліції від 22.11.2024 року №2648 о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області з 22.11.2024 року, оскільки до нього застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення відбулося без врахування поважності причин невиходу на службу, внаслідок чого в діях відсутній дисциплінарний проступок, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 8 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені, відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.
Пунктом 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з пунктом 24 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, бере участь, відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості. Частиною другою статті 24 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Частиною 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.
Частинами 1 та 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика, за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Пунктом 1.2 Посадової інструкції інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 УПП в Дніпропетровській області, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 13.11.2018 року №5110 встановлено, що у своїй діяльності інспектор керується Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про запобігання корупції» та іншими законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, Положенням про Департамент, Положенням про Управління, наказами Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України, цією Інструкцією, іншими наказами, розпорядженнями та дорученнями керівництва, за винятком тих, що порушують Конституцію України та закони України, або є явно незаконними чи злочинними.
Згідно з підпунктом 10 пункту 3.1 розділу ІІІ посадової інструкції, інспектор під час несення служби зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки і накази керівництва, постійно та наполегливо самовдосконалюватись, підвищувати рівень довіри суспільства до поліції.
Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.1.2 посадової інструкції командира роти УПП в Дніпропетровській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 12.12.2017 року №6086 основними завданнями діяльності командира роти також є сприяння, в межах компетенції та повноважень, забезпеченню реалізації задач патрульної поліції в межах завдань Національної поліції України; здійснення заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації роботи Управління, забезпечення якісного і ефективного виконання покладених на Управління завдань і функцій.
Згідно з пунктами 3.1.1 та 3.1.3 посадової інструкції командира роти, командир роти має право давати обов`язкові до виконання, усні та письмові вказівки, доручення, розпорядження особовому складу роти, діяльність яких він координує, та вносити пропозиції командиру батальйону та начальнику УПП в Дніпропетровській області ДПП щодо організації роботи підпорядкованого особового складу.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Пунктом 5.5.1 розділу V посадової інструкції визначено, що за неналежне виконання або невиконання своїх службових обов`язків, що передбачені цією інструкцією, інспектор несе відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Пунктами 1, 4, 6, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.
Згідно з частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Відповідно до частини 1 статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Частиною 7 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Згідно зі статтею 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.
У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
При цьому, як то визначено частинами 1, 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності).
Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується. Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.
Відповідно до статті 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження. Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).
Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.
Положеннями частини 1 статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.
Судом під час розгляду справи не встановлено порушення процедури проведення службового розслідування.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 р. у справі №813/1790/18.
Суд зауважує, що дисциплінарною комісією було проаналізовано відеозаписи, створені на портативні відеореєстратори №472311 та №471267 закріплені за капітаном поліції ОСОБА_3 та капітаном поліції ОСОБА_4 (поліцейські відділу моніторингу та аналітичного забезпечення Управління) за допомогою яких зафіксовано обставини перевірки вказаними поліцейськими дійсності довідки №17, наданої позивачем на підтвердження поважності його відсутності на службі в період з 06.07.2024 по 18.07.2024.
Так, відеозапис з портативного реєстратора №471267 у проміжок часу відео з 05:25 по 15:50 та відеозапис з портативного реєстратора №472311 у проміжок часу відео з 05:10 по 15:35 відображають обставини спілкування поліцейських з медичним персоналом КМР ЦПМСД №3, в ході якого останні заперечують факт перебування позивача у вказаний в довідці період часу на лікарняному в даному медичному закладі.
23 вересня 2024 року з закладу охорони здоров`я надійшла відповідь, якою повідомляється, що дану довідку позивач 06.07.2024 року не отримував, запис у Журналі реєстрації довідок поліцейського, військовослужбовця амбулаторії загальної практики сімейної медицини №11, з сімейним лікарем якої останній має декларацію, відсутній, дані про його звернення у період часу з 06.07.2024 року по 18.07.2024 року в електронній системі відсутні.
Відтак, зібраними матеріалами, долученими до матеріалів службового розслідування відеозаписами, спростовуються посилання позивача, наведені в його позовній заяві, щодо його перебування на лікарняному з 06.07.2024 по 18.07.2024 та поважності причин його відсутності на службі у наведений період.
Службовим розслідуванням в повній мірі встановлено наявність в діях позивача повного складу дисциплінарного проступку, який полягає в порушенні вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, визначеної частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, який виразився в особистій недисциплінованості, порушенні Присяги працівника поліції в частині дотримання законів України та особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, підриві авторитету Національної поліції України, відсутності на службі тривалий час без поважних на це законних підстав.
Суд погоджується з доводами відповідача, що дії позивача свідчать про його недисциплінованість та безвідповідальне ставлення до обов`язку дотримуватись вимог законодавства України, наказів Національної поліції України, Присяги працівника поліції та є проявом неправомірної поведінки, оскільки дискредитують звання поліцейського, негативно впливають на рівень авторитету, створення позитивного іміджу Національної поліції та довіри суспільства до органів Національної поліції, що є несумісним із подальшим проходженням служби.
У постановах Верховного Суду України від 29.09.2015 року (справа №21-1288а15) та від 20.10.2015 року (справа №21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
У даному випадку щодо ОСОБА_1 , з огляду на наявні матеріали службового розслідування та наведені положення нормативно-правових актів, беручи до уваги відомості, що характеризують позивача, зважаючи на його попередню поведінку та ставлення до служби, а також інші визначені чинним законодавством обставини, враховуючи при цьому негативний вплив вчинених позивачем дій на авторитет органів Національної поліції, дисциплінарною комісією в повній мірі встановлено наявність в діях позивача повного складу дисциплінарного проступку, що має наслідком притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Таким чином, позивачем вчинено проступок, який за своїми наслідками є тяжким та сам по собі є підставою для застосування до особи найбільш суворого стягнення.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.01.2021 року у справі №2140/342/18.
З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованим висновок дисциплінарної комісії Департаменту патрульної поліції, викладений у висновку службового розслідування про те, що позивачем скоєно дисциплінарний проступок, за який передбачена дисциплінарна відповідальність у вигляді звільнення зі служби.
Законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.
У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру до органів патрульної поліції та авторитет поліції, відповідачем правомірно притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Згідно правових висновків відображених в постановах Верховного Суду від 05.05.2019 у справі №825/1902/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 07.03.2019 у справі № 819/736/18 «в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Дискредитація звання рядового і начальницького складу Національної поліції за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників національної поліції та власне національна поліція, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень».
Підставою для застосування стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходу за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.
Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед в тому, чи таке рішення прийнято в межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) з учиненим особою діянням.
При цьому, вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи, отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Суб`єкт владних повноважень, у свою чергу, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому, саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення, не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.
У даному випадку, під час службового розслідування відповідачем надавалась оцінка діям позивача в контексті дотримання ним присяги поліцейського, виходячи з порушення службової дисципліни та належної організації роботи поліцейського, а також вчиненні дій не сумісних з вимогами, які пред`являються до поліцейського та призвели до приниження авторитету Національної поліції України, тобто скоєнні проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язкам.
Суд звертає увагу, що в силу покладених на поліцейського службових обов`язків, він не повинен був допускати вчинків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.
Суд вважає аргументованою правову позицію відповідача щодо того, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством, має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.
Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.
Порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.
На думку суду, дії позивача, які стали предметом дослідження під час проведення службового розслідування, свідчать про порушення ним присяги поліцейського, а відтак грубого порушенням службової дисципліни.
На підставі означеного вище, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваних наказів Департаменту патрульної поліції.
Позовні вимоги щодо поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області з 22.11.2024 року, стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.11.2024 року до по дату поновлення на посаді; допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суми стягнення за один місяць, задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник