Справа № 362/2016/24
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 362/2016/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сухарев О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Файдюка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області та Фастівського РУП НПУ в Київській області, третя особа- Інспектор СРПП ВП №3 Фастівського РТ капітан поліції Юждя Олександр Станіславович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В :

26.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Київській області та Фастівського РУП НПУ в Київській області, третя особа- Інспектор СРПП ВП №3 Фастівського РТ капітан поліції Юждя Олександр Станіславович, яким просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ББА №114234 від 10.03.2024 у справі за ч.5 ст.121,ч.1 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вищезазначена постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню, оскільки жодних ПДР він не порушував, копію постанови не вручено, доказів порушення не надано, автомобілем не керував.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що порушення позивачем Правил дорожнього руху України підтверджено належними та допустимими доказами.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами аналогічними позовній заяві, наполягаючи, що він не керував транспортним засобом.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 10.03.2024 Інспектором СРПП ВП №3 Фастівського РТ капітаном поліції Юждя Олександром Станіславовичем відносно позивача було винесено постанову серії ББА № 114234 від 10.03.2024, за вчинення правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 126, ч.5 ст. 121, ч.1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 10.03.2024 об 11.30 год у по вул. Залізнична 50 у смт Калинівка у Київській області в порушення вимог п.п. 2.1а, 2.3в, 15.9 ПДР, керував автомобілем ВАЗ-21043 д.н.з. НОМЕР_1 без пристебнутого паска безпеки, будучи позбавленим права керування всіма видами транспорту, згідно постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та здійснив зупинку автомобіля ближче ніж 10 метрів до пішохідного переходу, чим порушив п.п. 2.1а, 2.3в, 15.9 ПДР, та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до оскаржуваної постанови, позивач був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20400 грн.

Разом з тим, судом підтверджено, що постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2024, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 17000 грн штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - «Правила дорожнього руху, ПДР»).

Пунктами 1.3., 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до п. 2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачено що, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до п. 2.3в ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

За приписами ч.5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту п. 15.9.г ПДР України вбачається, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже положеннями ст. ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до змісту частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до частини другої статті 279 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно з частиною другою статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

У статті 222 КУпАП чітко встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені частиною п`ятою ст.121 КУпАП, частиною першою ст.122 КУпАП, частиною четвертою ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, системний аналіз зазначених норм дає колегії суддів підстави для висновку, що чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, частиною п`ятою ст.121 КУпАП, частиною першою ст.122 КУпАП, частиною четвертою ст. 126 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку.

Водночас, позивачем не спростовується, що йому було роз`яснено його права та обов`язки, суть вчиненого ним порушення, оголошено зміст оспорюваної постанови, від отримання якої позивач відмовився, тому її було надіслано поштою.

При цьому, колегія суддів зазначає, що реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.

Зазначені висновки були зроблені Верховним Судом у постанові від 07 листопада 2019 року у справі №487/2179/17.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 114234 від 10.03.2024 року, що винесена відносно позивача, містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 283 КУпАП.

Разом з тим, відповідачем надано відеозапис подій, що міститься на диску, наданому суду у встановленому законом порядку.

З наданого відеозапису вбачається зупинка автомобіля у межах пішохідного переходу, до якого, після приходу поліцейських, підійшов чоловік, як в послідуючому встановлено - саме ОСОБА_1 , який представляється, пояснює, що керував автомобілем, нема де було зупинитися, тому зупинився у неположеному місці. Поліцейські показують йому інші місця, де дозволена стоянка. Говорить про те, що не знав про позбавлення у праві керування, поліцейський зачитує йому постанову суду, на що водій повідомляє, що знав лише про штраф. На протязі всього відео водій дорікає (у тому числі у нецензурній формі) на те, що життя важке, він пенсіонер, не має можливості сплатити штраф, просить зрозуміти його, пропонує певне вирішення проблеми, на що поліцейські повідомляють про кримінальну відповідальність. Роз`яснюють водію його права, порушені вимоги закону, наслідки - складання постанови, накладання стягнення, необхідність його виконання та можливість оскарження. Поліцейській повідомляє про розгляд справи, оголошує права особі, обставини справи, докази і прийняте рішення - винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що з наданого відеозапису не встановлено порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, стосовно ОСОБА_1 .

Окремо слід зауважити, що позивачем було заявлено клопотання про виклик свідка, проте колегія суддів вважає його необгрунтованим з огляду на змістовність відеозапису, наданого відповідачем.

Отже, враховуючи все вищенаведене, та підтвердженість факту скоєння позивачем зазначених правопорушень, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги позивача безпідставними, всі зауваження позивача як підстави для скасування оскаржуваної постанови зводяться до того, що не він керував транспортним засобом, але ці доводи спростовуються розмовою з відеозапису, наданого відповідачем, та свідчать лише про намагання уникнути адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, відповідачем доведено правомірність складання спірної постанови.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.

Повний текст проголошено 22.01.2025 р.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 р. - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області та Фастівського РУП НПУ в Київській області, третя особа- Інспектор СРПП ВП №3 Фастівського РТ капітан поліції Юждя Олександр Станіславович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Файдюк