Справа № 460/6638/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/6638/24 пров. № А/857/24117/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року у справі № 460/6638/24 (суддя Дорошенко Н.О., м. Рівне) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся у Рівненський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України (далі відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Зобов`язати Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України надати ОСОБА_1 додаткову оплачувану відпустку за 2024 рік, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 09.07.2021 він працює в Міністерстві захисту довкілля та природних ресурсів України, з 07 серпня 2023 року наказом Міндовкілля від 02.08.2023 № 407-О його переведено на посаду заступника начальника управління начальника відділу екологічного контролю Управління екологічного контролю та методології. Позивач звертався до керівника державної служби Міндовкілля із заявами від 17.05.2024 та від 04.06.2024 про надання додаткової відпустки, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Однак, відпустка йому надана не була. Вважаючи, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо ненадання йому означеної відпустки, позивач звернувся за захистом свого права на відпочинок до суду першої інстанції.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України щодо ненадання ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, на підставі заяви від 04.06.2024.

Зобов`язано Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України надати ОСОБА_1 за його заявою від 04.06.2024 додаткову оплачувану відпустку за 2024 рік, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач звертався зі зверненнями до державного секретаря Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України Ярової Є.В. про надання соціальної відпустки як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Таку відпустку позивачу не було надано, оскільки у відповідних заявах та доданих до них документах містились некоректні та суперечливі відомості.

Крім цього, в поданих через підсистему "Електронний суд" 16.08.2024 додаткових поясненнях відповідач зазначив: Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем на адресу суду направлено додатки, в яких міститься, зокрема відповідь відповідача від 11.06.2024, в якій останній вказує про те що для надання відпустки ОСОБА_1 необхідно надати актуальну довідку з місця роботи дружини у формі оригіналу, оскільки позивачем подавались лише не засвідчені в установленому порядку копії документів. Відповідач оригіналів чи належним чином засвідчених копій документів (довідок) від позивача не отримував.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Тому, з підстав, викладених у відзиві, просить апеляційну скаргу Міністерства захисту довікілля та природних ресурсів України залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника начальника управління начальника відділу екологічного контролю Управління екологічного контролю та методології Міндовкілля, 17.05.2024 подав на ім`я державного секретаря Міндовкілля Ярової Є.В. заяву про надання додаткової оплачуваної відпустки, як одному з батьків, які мають дітей віком до 15 років, за 2024 рік тривалістю 10 календарних днів з 29 травня 2024 року.

Така заява була надіслана на електронну пошту Міндовкілля разом із копіями свідоцтв про народження дітей позивача серія НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 та довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Система - Якість життя" (без реєстраційного номера та дати), такого змісту: " ОСОБА_2 працює в медичному центрі ТОВ "Система - Якість життя" на посаді лікаря акушер-гінеколога за основним місцем роботи з 02.10.2023. За період з 02.10.2023 по 10.04.2024 їй не надавалась додаткова відпустка 10 календарних днів, як такій, що має двох дітей до 15 років".

У зв`язку з тим, що Міндовкілля не надано ОСОБА_1 додаткової оплачуваної відпустки, він 29.05.2024 звернувся зі скаргою до Державної служби України з питань праці.

Державна служба України з питань праці листом від 20.06.2024 № 980/2/2.3-ЗВ-24а за розглядом звернення повідомила ОСОБА_3 про те, зокрема, що сторони трудового договору самостійно визначають перелік документів, достатніх для реалізації права працівника на вказану відпустку. З метою уникнення спорів працівник має надати роботодавцю документи, що інший з батьків не скористався такою відпусткою... Згідно з інформацією, наданою Міністерством, 17.05.2024 подана заява про надання додаткової оплачуваної відпустки, як одному з батьків, які мають дітей віком до 15 років, з наданням копій документів, що підтверджують його право на зазначену відпустку. Оскільки довідка з місця роботи його дружини щодо невикористання зазначеної відпустки у 2024 році не була зареєстрована роботодавцем, йому було запропоновано надати належним чином оформлену довідку.

04.06.2024 ОСОБА_1 подав на ім`я державного секретаря Міндовкілля Ярової Є.В. заяву про надання додаткової оплачуваної відпустки, як одному з батьків, які мають дітей віком до 15 років, за 2024 рік тривалістю 10 календарних днів з 15 липня 2024 року (а.с.19).

Така заява була надіслана на електронну пошту Міндовкілля разом із копіями свідоцтв про народження дітей позивача серія НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 та довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Система - Якість життя" від 31.05.2024 № 3105-1, за змістом якої ОСОБА_2 дійсно працює в медичному центрі ТОВ "Система - Якість життя" на посаді лікаря акушера-гінеколога за основним місцем роботи з 02.10.2023 по теперішній час. За період з 02.10.2023 по 31.05.2024 їй не надавалась додаткова відпустка 10 календарних днів, як такій, що має двох дітей до 15 років (а.с.20-24).

Управління роботи з персоналом Міндовкілля листом від 11.06.2024 № 19/19-02/321-24 за розглядом звернення позивача (вх. Міндовкілля від 04.06.2024 № К-952) повідомило про те, що до означеного звернення додано копію довідки ТОВ "Система якість життя" від 31.05.2024, в той час як у заяві ОСОБА_1 просить надати відпустку з 15.07.2024. Для оформлення відпустки, передбаченої статтею 19 Закону України "Про відпустки", рекомендовано надати актуальну довідку з місця роботи дружити (оригінал) щодо використання/невикористання зазначеної відпустки у 2024 році, оформлену відповідно до вимог чинного законодавства. Інформовано, що надання відпустки підлягає узгодженню з державним секретарем Міндовкілля або особою, що виконує обов`язки державного секретаря Міндовкілля. З 11 березня 2024 року дотепер обов`язки державного секретаря Міндовкілля виконує директор Юридичного департаменту Артеменко Єлізавета Ігорівна (а.с. 25).

Вважаючи, що Міндовкілля допустило протиправну бездіяльність, не надавши додаткової оплачуваної відпустки за 2024 рік, як одному з батьків, які мають дітей віком до 15 років, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду першої інстанції за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 45 Конституції України гарантує, що кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 58 Закону України "Про державну службу" за кожний рік державної служби після досягнення п`ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.

Порядок надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток визначається Кабінетом Міністрів України.

Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати та інші види відпусток надаються державним службовцям відповідно до закону.

Частиною першою статті 59 Закону України "Про державну службу" унормовано, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Статтею 76 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: 1) за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; 2) за особливий характер праці; 3) в інших випадках, передбачених законодавством.

Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України, а також трудовим та/або колективним договором.

Спеціальним законом, який встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, є Закон України "Про відпустки" від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР, із змінами та доповненнями.

Стаття 19 Закону України "Про відпустки" встановлює, що одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку документів, які має надати працівник для підтвердження його права на зазначену відпустку. Водночас, такі документи мають бути достатніми для висновку про наявність визначених законом підстав для надання відпустки, а також підтверджувати, що інший з батьків у відповідному періоді не використав право на відпустку, оскільки така відпустка може бути надана лише одному з батьків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є батьком двох неповнолітніх дітей віком до 15 років.

Виявивши намір отримати додаткову соціальну відпустку відповідно до статті 19 Закону України "Про відпустки", позивач двічі звертався до відповідача із заявою відповідного змісту, з долученням документів, які підтверджують його право на таку відпустку.

До заяви від 17.05.2024 ОСОБА_1 долучив довідку з місця роботи дружини ТОВ "Система - Якість життя", якою стверджувалося невикористання ОСОБА_2 за період роботи з 02.10.2023 до 10.04.2023 додаткової оплачуваної відпустки як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років. Така довідка зареєстрована не була.

Відповідно до Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 р. за № 736/27181 (далі - Правила) ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи).

Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

Згідно з п. 1, 5 розд. 3. Реєстрація документів цих Правил, службовий документ, отриманий установою або створений нею, у тому числі для внутрішнього користування, вважається внесеним до документаційного фонду установи з моменту його реєстрації.

Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації і полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою установою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа, шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ.

Під час реєстрації документу надається умовне цифрове (літерно-цифрове) позначення - реєстраційний індекс. Елементами реєстраційного індексу є порядковий номер документа у межах групи документів, що реєструються, який доповнюється індексами, що застосовуються в установі, зокрема індексами за номенклатурою справ, структурного підрозділу, кореспондентів, посадових осіб, які розглядають або підписують документ, виконавців, питань діяльності яких стосується документ, тощо.

Для вхідних документів реєстраційний індекс складається з порядкового номера та індексу за номенклатурою справ або іншого індексу, що застосовується в установі, наприклад: 123/01-12, де 123 - порядковий номер, 01-12 - індекс справи за номенклатурою.

У вихідного документа реєстраційний індекс може розміщуватись у зворотній послідовності - індекс за номенклатурою справ (у разі потреби може зазначатися також інший індекс, що застосовується в установі) та порядковий номер, наприклад: 02-10/457, де 02-10 - індекс справи за номенклатурою, 457 - порядковий номер.

З огляду на наведене, слід зазначити, що відсутність факту реєстрації документа ставить під сумнів факт створення документа відповідною установою, а відтак достовірність такого документа не підтверджена.

Оскільки долучена позивачем до заяви від 17.05.2024 довідка з місця роботи його дружини не була зареєстрована у встановленому порядку ТОВ "Система - якість життя", така довідка не відповідає вимогам до достовірності документа, не підтверджує факту невикористання іншим з батьків права на додаткову соціальну відпустку, а отже правомірно не була врахована Міндовкілля під час розгляду вищевказаної заяви.

Разом з тим, в подальшому позивач виправив вищевказаний недолік документів, які подавав на розгляд Міндовкілля, та долучив до заяви від 04.06.2024 копії свідоцтв про народження дітей (віком до 15 років), а також довідку, видану ТОВ "Система - Якість життя" від 31.05.2024 № 3105-1, якою стверджено, що ОСОБА_2 за період з 02.10.2023 по 31.05.2024 не надавалась додаткова відпустка 10 календарних днів як такій, що має двох дітей віком до 15 років.

У разі якщо роботодавець одного з батьків підтвердив факт ненадання такому працівнику спірної відпустки, така відпустка може бути надана іншому з батьків. В такому випадку у роботодавця іншого з батьків не буде підстав надати своєму працівнику документально підтверджені відомості про те, що в аналогічному періоді відповідна відпустка працівнику не надавалася. Отже, саме в такий спосіб виключається можливість отримання кожним з батьків за аналогічний період додаткової оплачуваної відпустки, встановленої статтею 19 Закону України "Про відпустки".

Щодо зазначення позивачем в заяві про надання відпустки прізвища державного секретаря Міндовкілля, а не прізвища особи, яка виконувала відповідні посадові обов`язки, слід зазначити наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1536-р ОСОБА_4 призначено державним секретарем Міндовкілля з дати фактичного виконання нею посадових обов`язків строком на п`ять років (а.с. 72).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.07.2024 № 654-р звільнено ОСОБА_4 з посади державного секретаря Міндовкілля (а.с. 73).

Отже в спірному періоді ОСОБА_4 обіймала посаду державного секретаря Міндовкілля, а тому позивач правомірно адресував на її ім`я заяву про надання відпустки.

Та обставина, що на час написання позивачем відповідної заяви обов`язки за посадою державного секретаря Міндовкілля тимчасово виконувала інша особа, не свідчить про дефектність чи помилковість поданої позивачем заяви та не може слугувати підставою для її нерозгляду, оскільки позивач не зобов`язаний перевіряти, хто саме виконує відповідні посадові обов`язки. Суд зауважує, що обсяг посадових обов`язків закріплюється за конкретною посадою та має виконуватися відповідною посадовою особою, яка таку посаду обіймає або на яку тимчасово покладено виконання обов`язків.

Таким чином, наведений вище відповідачем аргумент є безпідставний, оскільки незазначення в заяві про надання відпустки прізвища посадової особи, яка виконувала обов`язки державного секретаря Міндовкілля, не впливає на оцінку наявності чи відсутності у позивача права на спірну соціальну відпустку.

Щодо доводів відповідача на обґрунтування правомірності своєї поведінки про те, що позивач надав не оригінал, а не засвідчену сканкопію довідки ТОВ "Система - Якість життя" від 31.05.2024 № 3105-1, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Заява позивача від 04.06.2024 про надання відпустки та додані до неї документи були надіслані до Міндовкілля на електрону пошту та скріплені електронним цифровим підписом ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (а.с. 103).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2136-IX цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Статтею 7 цього Закону встановлені особливості обміну документами, організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у роботодавця.

Так, у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.

У період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

З врахуванням наведеного вище, суд першої інстанції звернув увагу на те, що між сторонами існувала домовленість про альтернативні способи створення, пересилання документів з питань трудових відносин, зокрема у спосіб електронної комунікації, оскільки позивач заяви про надання відпустки з долученими документами скеровував на електронну пошту Міндовкілля, а так само і відповідач за розглядом отриманих документів направляв позивачу повідомлення та документи на електронну пошту (а.с. 65, 66, 104-106). Отже такий спосіб обміну документами з кадрових питань сторони вважали прийнятним, що цілком узгоджується з приписами Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Таким чином, суд вважає, що відповідач не задовольнив заяву позивача від 04.06.2024 та не надав додаткову відпустку з формальних підстав, які не можуть бути визнані судом обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існувала домовленість про альтернативні способи створення, пересилання документів з питань трудових відносин, зокрема у спосіб електронної комунікації, оскільки позивач заяви про надання відпустки з долученими документами скеровував на електронну пошту Міндовкілля, а так само і відповідач за розглядом отриманих документів направляв позивачу повідомлення та документи на електронну пошту (а.с. 65, 66, 104-106). Отже такий спосіб обміну документами з кадрових питань сторони вважали прийнятним, що цілком узгоджується з приписами Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Враховуючи зазначене вище в сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не задовольнив заяву позивача від 04.06.2024 та не надав додаткову відпустку з формальних підстав, які не можуть бути визнані судом обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року у справі № 460/6638/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук