Справа № 420/229/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/229/24
Перша інстанція: суддя Левчук О.А.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024р. про залишення позову без розгляду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ГУ НП в Одеській області, в якому просив

- визнати незаконним та скасувати п.1 наказ ГУ НП в Одеській області за №1989 від 15.08.2016р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП», яким на старшого лейтенанта поліції старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ НП в Одеській області від 14.09.2016р. за №911 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на службі в ГУ НП в Одеській області на посаді старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції, з 14 вересня 2016р.;

- стягнути з ГУ НП в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 14 вересня 2016р. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024р. позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення в суд із даним позовом.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті та відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, ухвали суду без змін, з наступних підстав.

За правилами п.1 ч.1 ст.315КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дійсно існували непереборні обставини, які перешкоджали позивачу звернутися до суду, у строки визначені приписами чинного законодавства України, позивачем не надано, в позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до суду не зазначено.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, виходячи з наступного.

Приписами ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Положеннями ч.1 ст.120 КАС України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами ч.1,2,3 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч.5 ст.122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ст.21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Тобто, за змістом ст.122 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що наказом ГУ НП в Одеській області від 15.08.2016р. за №1989, за грубе порушення вимог ст.245,251 КУпАП, ч.1 ст.8, п.1-3 ч.1 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006р. №3460-IV, п.5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлено про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 6.11.2015р. за №1377, що виразилось у непрофесійному виконанні службових обов`язків, неповідомленні чергової частини Білгород-Дністровського ВП про виявлення правопорушення та невжиття будь-яких заходів щодо його припинення, вступ у неділові стосунки із підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що в подальшому призвело до звернення їх із заявою до прокуратури щодо протиправних дій працівників правоохоронного органу, внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадянської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції України, рівня довіри населення до поліції, відповідно до ст.2,13, п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, керуючись п.6 ч.1 ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію», старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, звільнено зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП в Одеській області від 14.09.2016р. за №911 о/с відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) звільнено зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУ НП в Одеській області, з 14.09.2016р..

2 січня 2024р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ГУ НП в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

При цьому, згідно поштового штемпелю на конверті, в якому надійшла позовна заява, до поштового відділення вона була подана 27.12.2023р..

Позивач, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати незаконним та скасувати п.1 наказу ГУ НП в Одеській області №1989 від 15.08.2016р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП», яким на старшого лейтенанта поліції старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.09.2016 № 911 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію; поновити ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції, з 14 вересня 2016 року; стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 14 вересня 2016 року з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Тобто, заявлені позивачем, ОСОБА_1 , позовні вимоги стосуються проходження та звільнення з публічної служби, а тому строк звернення до суду становить місячний строк, який обчислюються з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, що 23.08.2016р. начальником відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області складено акт про те, що старший інспектор Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись з наказом ГУ НП в Одеській області за №1989 від 15.08.2016р. в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення зі служби в поліції (т.1 а.с.136, 377, т.2 а.с.39).

2.09.2016р. начальником відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області складено акт про те, що старший інспектор Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старший лейтенант поліції Шевчук С.А. відмовився ознайомлюватись з наказом ГУ НП в Одеській області №1989 від 15.08.2016р. в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення зі служби в поліції (т.1 а.с.135, 378, т.2 а.с.38).

Також, встановлено, що ГУ НП в Одеській області засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 було направлено лист №42/20796 від 16.09.2016р., яким повідомлено, що наказом ГУ НП в Одеській області №911 о/с від 14.09.2016р. його звільнено зі служби в поліції. Для ознайомлення з наказом про звільнення, отримання трудової книжки, військового квитка та здачі службового посвідчення необхідно прибути до управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області та нагадано, що відповідно ст.12 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції» він зобов`язаний надати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2016 рік та фактично відпрацьований час у році звільнення працівників, які своєчасно не подали декларацію будуть направлятися до органів прокуратури для вжиття заходів реагування відповідно діючого законодавства (т.1 а.с.137-138, 380 -381, т.2 а.с.40-41).

Також, згідно висновку службового розслідування від 12.08.2016р. та матеріалів службового розслідування ОСОБА_1 в ході службового розслідування від надання пояснень відмовився, посилаючись на ст.63 Конституції України, про що свідчить акт від 3.08.2016р. (т.1 а.с.297).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що накази №1989 від 15.08.2016р. та від 14.09.2016р. №911 о/с, прийняті за результатами службового розслідування призначеного наказом ГУ НП в Одеській області від 22.07.2016р. за №1755.

В той же час, призначення іншого службового розслідування наказом Національної поліції України від 9.08.2016р. за №688, не змінює того, що позивачу 3.08.2016р., тобто після прийняття наказу від 22.07.2016р. №1755 та до прийняття наказу від 9.08.2016р. №688, достеменно було відомо про проведення щодо нього службового розслідування, відповідно до наказу від 22.07.2016р. №1755, та, як наслідок повинно було бути відомо про завершення такого службового розслідування та його результати.

Також, згідно листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Одеській області від 15.04.2024р. №14/677, остання виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 нарахована та перерахована на картковий рахунок за повний місяць у вересні 2016р. у сумі 4 442,35грн.. У жовтні 2016р. нарахована грошова компенсація невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки у сумі 3 006,67грн. та зроблено перерахунок грошового забезпечення за вересень 2016р. у сумі 2 405,33грн.. У жовтні 2016р. нарахована та перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 сума 601,34грн. (т.2 а.с.27).

Отже, судова колегія зазначає, що починаючи з листопада 2016р. після не отримання заробітної плати (грошового забезпечення) позивачу ОСОБА_1 повинно було бути відомо про звільнення зі служби із поліції.

При цьому, факт та обставина виїзду позивача ОСОБА_1 після внесення застави 30.07.2016р. до місця постійного проживання та реєстрації в м.Київ та подальший приїзд до м.Одеси лише для проведення слідчий дій, та, як наслідок, невихід на службу до Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області додатково свідчить про те, що позивачу було відомо про звільнення зі служби з поліції.

Окрім того, згідно довідки форми ОК-5 ОСОБА_1 , наданої Пенсійним фондом України на виконання ухвали суду першої інстанції, вбачається, що починаючи з жовтня 2016р. ГУ НП в Одеській області не виплачуються суми заробітку та ОСОБА_1 не зараховується страховий стаж.

В той же час, згідно вказаної довідки форми ОК-5 слідує, що починаючи з жовтня 2017р. щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачуються страхові внески та враховується страховий стаж, страхувальник - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) міститься інформація про реєстрацію фізичною особою-підприємцем, дата запису: 9.03.2017р. номер запису: 0039231.

Тобто, позивачу, ОСОБА_1 , при реєстрації ФОП достеменно повинно було бути відомо про звільнення зі служби в поліції та прийняття оскаржуваних наказів.

Що стосується посилань апелянта, як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду, на те, що оскаржувані накази йому не оголошувались, не вручались, а копії цих наказів були отримані на запит адвоката лише 23.12.2023р., то судова колегія вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки вказані доводи не спростовують вищевикладені обставини щодо можливості дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). В той же час, звертаючись 17.11.2023р. із заявою до ГУ НП в Одеській області про поновлення на посаді та виплату середнього заробітку, позивач посилався на наказ ГУ НП в Одеській області №1989 від 15.08.2016р. та звільнення з органів внутрішніх справ, що додатково свідчить про те, що позивачу станом на дату звернення до ГУ НП в Одеській достеменно було відомо про його звільнення та прийняття оскаржуваних наказів.

При цьому, судова колегія зазначає, що дата та обставина отримання (23.12.2023р.) представником позивача, який уповноважений на представництво інтересів лише з 18.08.2023р. (посилання на договір від 18.08.2023р. міститься безпосередньо в адвокатському запиті) у відповідь на адвокатський запит від 30.11.2023р. копій наказів №1989 від 15.08.2016р. та від 14.09.2016р. за №911 о/с, свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на звернення до суду щодо оскарження таких наказів, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що належних доказів того, що починаючи з листопада 2016р. існували непереборні обставини, які перешкоджали безпосередньо позивачу, а не його представнику, звернутися до відповідача за отриманням належним чином завірених копій оскаржуваних наказів та в подальшому з позовом до суду, позивачем до суду не надано.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений з органів поліції не у зв`язку із здійсненням відносно нього кримінального провадження, а у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, а тому оскарження вироку в суді загальної юрисдикції жодним чином не перешкоджає особі реалізувати своє право на звернення до суду з позовом, предметом спору у якому є правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин посилання позивача на те, що спочатку треба було довести свою невинуватість у суді та те, що доказом поважності пропущеного строку є рішення (ухвала) Одеського апеляційного суду від 9.08.2023р., є необґрунтованим та не може бути підставою для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

У постанові від 16 травня 2024р. по справі №420/28753/23 Верховний Суд вказав, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2023р. по справі №400/5692/22.

В той же час, судова колегія звертає увагу на те, що ані в позовній заяві, ані в заяві, наданій на виконання ухвали суду від 17 жовтня 2024р., не наведено об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали позивачу звернутися до суду з позовом у встановлений процесуальним законом строк та які були пов`язані з дійсно об`єктивними перешкодами реалізувати своє право на звернення до суду, передбачене ст. 5 КАС України.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існували непереборні обставини, які перешкоджали позивачу звернутися до суду, у строки визначені приписами чинного законодавства України, позивачем не надано, в позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до суду не зазначено.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду, з підстав пропуску строку звернення із даним позовом в суд.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.205, 240, 312, 316, 325 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024р. про залишення позову без розгляду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко