Справа № 120/16451/24
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 січня 2025 р. Справа № 120/16451/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1) Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач 2), в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №04 від 23.07.2024 р. про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового страхового стажу періоди роботи з 21.04.1993 р. по 30.06.2010 р., як такого , що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. "д" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 5.11.1991 р., п. 5 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "д" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 5.11.1991 р., п. 5 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наявності достатнього як загального, так і пільгового обсягу стажу, позивачка звернулася до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, однак відповідачем відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Спірне рішення позивачка вважає протиправним, оскільки відповідний пільговий стаж підтверджується трудовою книжкою та додатковими довідками.

02.01.2025 р. надійшов відзив, в якому, відповідач 1 просив відмовити в задоволенні позову, вказавши, що пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників в т.ч. на пільгових умовах пенсія за віком призначається: жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності стажу на зазначених роботах не менше 20 років, за умови виконання встановлених норм обслуговування.

Пенсії на пільгових умовах призначаються жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства (далі - господарства) за умови виконання встановлених норм обслуговування.

Відповідач вказує, що пільговий стаж позивачки становить 13 років 8 місяців, при цьому до пільгового стажу не зараховано періоди з 21.04.1993 по 30.06.2010, згідно пільгової довідки від 31.01.2023 № 5, виданої СТОВ «Комаргородське», оскільки наявний акт зустрічної перевірки від 06.07.2023 року за №0200-1103-1/5927, в якому вказано про відсутність документів, які підтверджували б встановлені норми обслуговування, а отже відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу роботи зазначеного періоду .

Відтак, за відсутності необхідного пільгового стажу, позивачці правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Письмової позиції від відповідача 2 не надходило, хоча ухвала доставлена до електронного кабінету останнього.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

15.07.2024 р. ОСОБА_1 , звернулася до Головного управління ПФУ у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком. Заяву за екстериторіальністю направлено до Головного управління ПФУ в Хмельницькій області.

За наслідком розгляду поданої заяви Головним управлінням ПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення №04 від 23.07.2024 р., яким відмовлено в призначенні пенсії.

В даному рішенні вказано, що страховий стаж позивачки становить 40 років 1 місяць 6 днів, в тому числі робота дояркою - 13 років 8 місяців.

До пільгового стажу не зараховано період роботи з 21.04.1993 по 30.06.2010 р. , оскільки наявний акт зустрічної звірки від 06.07.2023 р. в якому вказано на відсутність документів, які підтверджували встановлені норми обслуговування.

Враховуючи відсутність необхідного пільгового стажу роботи дояркою відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 5 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Не погоджуючись із підставами відмови у призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень пункту 5 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності стажу на зазначених роботах не менше 20 років, за умови виконання встановлених норм обслуговування.

Норми обслуговування для цих цілей встановлюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За вимогами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637), основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За змістом пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 № 7, згідно з яким, до доярок належать працівники, які оформлені на роботу доярками, свинарками, мають відповідні посвідчення, які постійно зайняті протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Дояркам, свинаркам, які відпрацювали повний польовий період на колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, доярки та свинарки яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії доярка та свинарка, запроваджена в 1961 році.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання роботи доярки, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №701/1232/16-а.

Суд зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість, необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В даному ж випадку, як слідує із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивачка працювала дояркою, в період з 21.04.1993 р. по 30.06.2010 р.

Втім, усі вищезазначені періоди роботи позивача на посаді доярки не були зараховані до її пільгового стажу, хоча про існування будь-яких зауважень до відповідних записів у трудовій книжці відповідачем 2 в спірному рішенні не вказано.

При цьому, трудова книжка позивачки містить інформацію про вироблені позивачкою трудодні.

Також пенсійному органу надано й довідку , в якій вказано про те, що позивачка з 21.04.1993 р. по 30.06.2010 р. виконувала роботу доярки.

За таких обставин, відповідачем 2 протиправно не зараховано до пільгового стажу з 21.04.1993 р. по 31.12.1994 р., з 01.01.1996 р. по 30.06.2010 р., як наслідок, суд керуючись ст. 245 КАС України доходить висновку, що слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №04 від 23.07.2024 р.

При цьому, період роботи з 01.01.1995 р. по 31.12.1995 р. не підлягає зарахуванню до пільгового стажу, оскільки, як видно із записів трудової книжки НОМЕР_1 , позивачка перебувала в цей період в декреті, відповідно, не працювала дояркою. Відповідно, вимога про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу період роботи з 01.01.1995 р. по 31.12.1995 р. не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про зобов`язання призначити пенсію, то суд вказує, що пільговий стаж зарахований пенсійним органом становить 13 р. 8 місяців, при цьому стаж, який підлягає зарахуванню до пільгового згідно рішення суду становить понад 10 років, відповідно в сукупності у позивачки наявно більш ніж 20 років пільгового стажу.

А отже зважаючи на досягнення позивачкою 55 років, наявність необхідного страхового і пільгового стажу, слід призначити позивачці пенсію з 15.07.2024 р. на підставі п. 5 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р.

Щодо доводів відповідача про те, що призначення пенсії є дискреційними повноваження суд, зважає на наступне.

За правилами частин третьої і четвертої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз наведених норм свідчить, що законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки.

Суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіального органу, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано всіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення, з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення всіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, установлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 826/17220/17.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження у більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може. При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Така позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, від 6 березня 2019 року у справі №200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі № 818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а.

Відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1211,20 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 807, 46 (2/3 задоволених вимог) з рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, оскільки саме останній приймав спірне рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №04 від 23.07.2024 р. про відмову в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового страхового стажу періоди роботи з 21.04.1993 р. по 31.12.1994 р., з 01.01.1996 р. по 30.06.2010 р., як такого , що дає право на пенсію на пільгових умовах відповідно до п. 5 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 5 ч. 2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р. , починаючи з 15.07.2024 р.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО - НОМЕР_2 ). сплачений судовий збір 807, 46 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький , )

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ін НОМЕР_2 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Відповідач 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький , ).

Повни йтекст рішення сформовано 23.01.25 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна