Справа № 380/8926/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/8926/24 пров. № А/857/26783/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року (головуючий суддя Москаль Р.М., м. Львів) у справі № 380/8926/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника з 09.05.2023 (з дня смерті годувальника - ОСОБА_2 ); зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника з дня смерті годувальника - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з урахуванням раніше виплачених сум пенсії по віку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Вважає, що має право на призначення пенсії в разі втрати годувальника з дня смерті її сина - ОСОБА_2 , тобто з 09 травня 2023 року, а не з 29 вересня 2023 року, оскільки ст. 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ визначає, що члени сім`ї з осіб військовослужбовців набули право на пенсію після смерті годувальника з дня виникнення права на пенсію. Наголошує, що відповідач порушив її право на отримання пенсійного забезпечення в разі втрати годувальника з дати смерті її сина.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу за призовом по мобілізації (а.с.32), ІНФОРМАЦІЯ_3 помер внаслідок отримання травми, що пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.24), звільнений з військової служби у зв`язку із загибеллю (а.с.23, зворот).

ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , станом на 01.08.2023 перебувала на обліку в ГУ ПФУ та отримувала пенсію за віком на підставі Закону №1058 (а.с.29, зворот).

15.09.2023 ОСОБА_1 звернулася до уповноваженого органу ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника (а.с.22-23).

ІНФОРМАЦІЯ_4 як уповноважений орган за цією заявою ОСОБА_1 підготував необхідні документи (грошовий атестат, накази, довідки тощо), сформував подання про призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника; подання з пакетом документів, в т.ч. заявою ОСОБА_1 , надійшло ГУ ПФУ 29.09.2023 (а.с.21).

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуло ці документи та призначило з 29.09.2023 позивачу пенсію в разі втрати годувальника на підставі Закону №2262 з дати звернення за цією пенсією.

ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ із заявою від 15.11.2023 щодо призначення пенсії в разі втрати годувальника із дня смерті годувальника та отримала відмову, оформлену листом №32023/33582/Н-52/8-1300823 від 30.11.2023 (а.с.5), обгрунтовану тим, що пенсія їй призначена відповідно до Закону №2262 та Порядку №3-1 з дати звернення про призначення цієї пенсії.

Позивач вважаючи, що вона має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника, починаючи із дня смерті годувальника, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2262 визначено такі види пенсійного забезпечення за цим законом: - пенсія за вислугу років; - пенсія по інвалідності; - пенсію в разі втрати годувальника.

Згідно з статтею 29 Закону № 2262-XII пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону № 2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Батьки військовослужбовців, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок (частина третя статті 30 Закону №2262).

Згідно із статтею 31 Закону № 2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Пункт 3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1), визначає перелік документів, які подаються до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі відповідачем не заперечується право позивача (матері загиблого сина ОСОБА_2 ) на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону № 2262-XII.

Спірним питанням є лише дата, з якої така пенсія повинна бути призначена.

Строки призначення пенсій членам сімей військовослужбовців, що загинули (померли), визначає частина друга статті 50 Закону № 2262-XII.

Так, згідно ч. 2 ст. 50 Закону № 2262-ХІІ пенсії призначаються членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Здійснюючи аналіз наведеної норми, колегія суддів зазначає, що у даній статті чітко визначено, що батькам військовослужбовця, що набули право на пенсію у разі втрати годувальника у зв`язку із його загибеллю, пенсія відповідно до Закону №2262 призначається з дня звернення за пенсією.

Як вже було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , як уповноважений орган за заявою позивача про призначення пенсії у разі втрати годувальника, підготував необхідні документи (грошовий атестат, накази, довідки тощо) та сформував подання про призначення пенсії.

Подання з пакетом документів надійшло до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 29.09.2023 і саме з того дня відповідач призначив позивачу пенсію в разі втрати годувальника на підставі Закону №2262-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів не вбачає протиправності у діях відповідача, оскільки Законом №2262-ХІІ прямо передбачено, що призначення пенсії у разі втрати годувальника відбувається із дня звернення за пенсією.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 380/8926/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар