Справа № 320/47604/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 10.11.2021 року;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії з 10.11.2021, здійснювати її подальшу виплату ОСОБА_1 та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії з 10.11.2021.

Позов обґрунтовано тим, що з 10.11.2021 дія норми частини другої статті 2 Закону №2262-ХІІ поширюється на осіб начальницького та рядового складу НАБУ, які повторно приймаються на службу, тому щодо цих осіб застосовується обмежувальна дія Закону №2262-ХІІ, стосовно того, що виплата пенсій на час служби припиняється. У той же час, позивач вказує, що призначення позивача на службу відбулося 10.05.2016, а тому, враховуючи те, що закон зворотної сили в часі не має, то зміни до Закону №2262-ХІІ не можуть вплинути на виплату позивачу раніше призначеної пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2024 року позовні вимоги - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 10.11.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (поновити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) пенсію, починаючи з 10.11.2021. У решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з 10.11.2021 пенсіонерам, як отримують пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та у разі повторного прийняття їх на військову службу виплата пенсій припиняється на період їх служби, що вказує про необгрунтованість позовних вимог.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно із витягом із наказу Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) від 31.05.2017 №180-н/дск «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення вислуги років та грошове забезпечення ОСОБА_1 » позивача зараховано в кадри Національного антикорупційного бюро України та призначено на посаду заступника начальника відділу Національного антикорупційного бюро України, як такого, що пройшов за конкурсом, з іспитовим строком шість місяців, з 01.06.2017; присвоєно спеціальне звання «полковник Національного антикорупційного бюро України» з 01.06.2017.

10 листопада 2021 року набрав чинності Закон України від 19.10.2021 №1810-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо приведення статусу Національного антикорупційного бюро України у відповідність з вимогами Конституції України», яким серед іншого було внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, згідно із яких частину другу статті 2 після слів «до Національної поліції» доповнити словами «Національного антикорупційного бюро України».

Представник позивача направив до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві адвокатський запит в якому просив поновити виплату пенсію, виплата якої припинена 10.11.2021, керуючись тим, що повторне прийняття на службу в Національному антикорупційному бюро України в розумінні частини другої статті 2 Закону №2262-ХІІ відбулось 01.06.2017, а тому не впливає на виплату пенсії позивача.

Листом пенсійний орган повідомив позивача про відсутність підстав для продовження виплати йому пенсії за нормами Закону №2262-ХІІ у зв`язку із зарахуванням його до кадрів Національного антикорупційного бюро України.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки внесення з 10.11.2021 змін до частини другої статті 2 Закону № 2262-ХІІ, згідно із якими правило припинення виплати пенсії на період проходження служби у разі повторного прийняття на військову службу розповсюдилось на проходження служби в органах НАБУ, не може бути застосовано до правовідносин щодо призначення осіб до органів НАБУ під час перебування їх на пенсійному обліку за Законом № 2262-ХІІ, які виникли до набрання чинності вказаних законодавчих змін, відтак дії пенсійного органу щодо припинення виплати позивачу пенсії з 10.11.2021 є протиправними.

Однак, позовні вимоги про зобов`язання пенсійного органу здійснювати подальшу виплату пенсії задоволенню не підлягають, оскільки такі дії спрямовані на майбутнє.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

У відповідності до статті 8 Закону № 2262-ХІІ виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

У силу вимог частини другої статті 2 Закону №2262-ХІІ (у редакції, на час призначення пенсії позивачу) пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту, службу до органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється.

У подальшому, 10.11.2021 набрав чинності Закон України від 19.10.2021 № 1810-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо приведення статусу Національного антикорупційного бюро України у відповідність з вимогами Конституції України», яким серед іншого було внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, згідно із яких частину другу статті 2 після слів «до Національної поліції» доповнено словами «Національного антикорупційного бюро України».

Отже, на час виникнення спірних відносин діяла редакція частини другої статті 2 Закону № 2262-ХІІ, яка визначала, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача направив до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві адвокатський запит в якому просив поновити виплату пенсію, виплата якої припинена 10.11.2021, керуючись тим, що повторне прийняття на службу в Національному антикорупційному бюро України в розумінні частини другої статті 2 Закону №2262-ХІІ відбулось 01.06.2017, а тому не впливає на виплату пенсії позивача.

Втім, листом пенсійний орган повідомив позивача про відсутність підстав для продовження виплати йому пенсії за нормами Закону №2262-ХІІ у зв`язку із зарахуванням його до кадрів Національного антикорупційного бюро України.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що у відповідності до висновків щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп було висловлено позицію згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Отже, внесення з 10.11.2021 змін до частини другої статті 2 Закону № 2262-ХІІ не може бути застосовано до спірних правовідносин щодо призначення осіб до органів НАБУ під час перебування їх на пенсійному обліку за Законом № 2262-ХІІ, які виникли до набрання чинності вказаних законодавчих змін з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява №25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Отже, внесення з 10.11.2021 змін до частини другої статті 2 Закону № 2262-ХІІ, згідно із якими правило припинення виплати пенсії на період проходження служби у разі повторного прийняття на військову службу розповсюдилось на проходження служби в органах Національного антикорупційного бюро України, не може бути застосовано до правовідносин щодо призначення осіб до органів Національного антикорупційного бюро України під час перебування їх на пенсійному обліку за Законом № 2262-ХІІ, які виникли до набрання чинності вказаних законодавчих змін в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо припинення виплати позивачу пенсії з 10.11.2021.

З урахуванням наведеного, враховуючи протиправність дій пенсійного фонду щодо припинення виплати позивачу пенсії з 10.11.2021, тому наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити та виплатити позивачу пенсію, починаючи з 10.11.2021.

Однак, позовні вимоги про зобов`язання пенсійного органу здійснювати подальшу виплату пенсії задоволенню не підлягають, оскільки такі дії спрямовані на майбутнє, а суд, захищає право позивача, яке було порушене відповідачем саме на час його порушення, а не те (право), яке може бути порушене у майбутньому.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко