Справа № 200/8880/24
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року Справа№200/8880/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1),

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кардаша В.А., звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.11.2024 року № 39 щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 8 ЗУ Про підвищення престижності шахтарської праці з моменту звернення за перерахунком пенсії, а саме з 04.07.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до ст. 8 ЗУ Про підвищення престижності шахтарської праці з моменту звернення за перерахунком пенсії, а саме з 04.07.2024 року.

24 грудня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08 січня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що 04.07.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою встановленого зразка та необхідними документами для перерахунку пенсії на підставі ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Однак, відповідач своїм рішенням від 25.11.2024 року відмовив в перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що у позивача відсутній пільговий стаж за Списком №1 у розмірі 15 років, а наявні тільки 12 років 4 місяці 14 днів.

Сторона позивача покликаючись на положення п/п «д» пункту 1 статті 56 Закону № 1788-XII, ст.ст. 40-43 Закону України «Про освіту», п. 109 Постанови Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08.1972 р, ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з таким рішенням відповідача не погоджується та вважає його неправомірним з огляду на неврахування відповідачем періодів навчання з 05.02.1988 року по 05.03.1988 року, з 27.04.1989 року по 09.06.1989 року, строкової військової служби з 12.10.1985 року по 18.11.1987 року до підземного пільгового стажу за Списком №1 у розумінні ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 40009, Сумська область, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач з адміністративним позовом не погоджується та зазначає, що позивач перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням від 25.11.2024 ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з одного виду пенсії на інший та в обчисленні пенсії, відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", у зв`язку з відсутністю необхідного стажу на підземних роботах.

Відповідач вважає, що оскільки позивач не має 15 років стажу саме на підземних роботах, підстави для переведення з одного виду пенсії на інший та обчислення пенсії відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" відсутні.

Дослідивши надані сторонами документи суд встановив наступне.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в перерахунку пенсії від 25.11.2024 року № 39, установлено, що згідно поданої 04.07.2024 заяви про переведення з одного виду пенсії на інший та обчислення пенсії відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", яку було зареєстровано за вх. №7811/Х-1800-24 від 09.07.2024 проведено перерахунок страхового та пільгового стажу за період з червня по листопад 2014 року, в результаті перерахунку загальний страховий стаж заявника склав 37 років 5 місяців 27 днів, в тому числі робота за списком №1 (підземні роботи) - 12 років 4 місяці 14 днів.

Відтак, оскільки заявник не має 15 років стажу на підземних роботах, відповідач дійшов висновку, що право на переведення з одного виду пенсії на інший та обчислення пенсії, відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", відсутнє.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 :

- №№ 1-2, з 12.10.1985 року по 18.11.1987 року позивач проходив службу у радянській армії (2 роки 1 місяць 6 днів);

- №№ 3-4, з 25.01.1988 року по 04.02.1988 року позивач працював учнем гірника, з повним робочим днем під землею (0 років 0 місяців 11 днів);

- №№ 4-5, з 05.02.1988 року по 05.03.1988 року позивач проходив навчання на курсах гірника підземного в УВК ВО «Донецьквугілля» з відривом від виробництва (0 років 1 місяць 0 днів);

- №№ 5-7, з 06.03.1988 року по 26.04.1989 року позивач працював гірником підземним з повним робочим днем в шахті, учнем прохідника підземного з повним робочим днем у шахті (1 рік 1 місяць 20 днів);

- №№ 7-8, з 27.04.1989 року по 09.06.1989 року позивач перебував на курсах прохідників з відривом від роботи (0 років 1 місяць 13 днів);

- №№8-11, з 10.06.1989 по 11.09.1994 позивач працював учнем прохідника, прохідником з повним робочим днем під землею (5 років 3 місяці 1 день);

- №№ 14-15, з 09.12.2002 року по 28.11.2003 року позивач працював гірником підземним з повним робочим днем під землею (0 років 11 місяців 19 днів);

- №№ 16-17, з 29.11.2003 року по 25.06.2004 року позивач працював підземним гірником з повним робочим днем під землею (0 років 6 місяців 27 днів);

- №№ 18-20, з 10.11.2004 року по 28.02.2005 року позивач працював гірником підземним з повним робочим днем під землею (0 років 3 місяці 18 днів);

- №№ 21-23, з 12.11.2010 року по 17.04.2015 року, позивач працював прохідником з повним робочим днем у шахті (4 роки 5 місяців 5 днів).

Відтак, дослідивши доводи сторін та надані ними докази, суд установив, що пенсію позивачу призначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком № 1.

Спірним питанням у цій справі є наявність/відсутність підстав для призначення позивачу пенсії у розмірі, визначеному статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та абзацом 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто наявності у позивача не менш як 15 років на підземних роботах за Списком № 1 для чоловіків.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обставини справи щодо відмови позивачу у перерахунку його пенсії у розмірі визначеному у статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці через відсутність 15 років саме підземного стажу підтверджено відповідачем та доказами наявними в матеріалах адміністративної справи, а тому ці обставини не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 27 Закону №1058-IV встановлено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп ? Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Водночас, частиною 1 ст. 28 Закону №1058-IV встановлено мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року № 345-VI (далі Закон № 345-VI) спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Статтею 1 Закону № 345-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно ст. 8 Закону № 345-VI, мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз зазначених норм дає можливість дійти висновку, що дія цього Закону поширюється на працівників, які зайняті на підземних роботах повний робочий день за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей, зокрема, й тих, що здійснюють добування уранових руд та інших підземних робіт.

Стаття 1 Закону № 345-VI для застосування положень цього закону вимагає дотримання чітких умов, а саме:

- робота за професією, яка пов`язана з видобутком вугілля, залізної руди, руд кольорових і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, робота на шахтобудівних підприємствах та в державних воєнізованих аварійно-рятувальних службах (формуваннях) у вугільній промисловості;

- віднесення професії до Списку №1;

- робота на підземних роботах повний робочий день.

Отже, виходячи з положень наведених норм, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону № 345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у Списку № 1, які були зайняті на підземних роботах саме повний робочий день не менш як 15 років.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2014 року у справі № 21-455а13, від 24 червня 2014 року у справі № 21-236а14, від 20 січня 2016 року у справі № 459/6146/13-а та Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 392/17/17.

Верховний Суд у постановах у справі №345/4616/16 від 20.11.2018, у справі №345/4570/16-а від 06.02.2019, у справі №345/4462/16-а від 05.12.2019, у справі №345/3954/16-а від 11.07.2019 та інших дійшов висновку про те, що статтю 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказ Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що призначення особі пенсії за Списком №1, відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, автоматично не надає особі права на застосування при обчисленні її пенсії приписів ст. 8 Закону № 345-VI, оскільки для призначення пенсії за Списком №1 необхідним є пільговий підземний стаж 10 років для чоловіків, а для застосування ст. 8 Закону № 345-VI 15 років.

Щодо доводів сторони позивача відносно зарахування до його пільгового стажу за Списком №1 періоду проходження військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями п.п. «з» «і» «к» ч. 1, ч. 3 п. 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 590 від 03.08. 1972 року (далі - Положення №590) крім роботи в якості робочого або службовця, в загальний стаж роботи зараховується період навчання та служба в складі Збройних сил СРСР.

Абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

У трудовій книжці позивача відсутні записи щодо навчання позивача за фахом у професійно-технічному навчальному закладі.

Згідно військового квитка НОМЕР_4 від 11.10.1985 року, позивач закінчив 10 класів при СПТУ №143 м. Красногорівки в 1985 році (більш точна дата відсутня).

Документів про фахову професійно-технічну освіту стороною позивача до суду не надано.

Відтак, матеріалами адміністративної справи не підтверджено, що станом на момент призову позивач навчався за фахом у професійно-технічному навчальному закладі або працював за професією, яка надавала право на пенсію на пільгових умовах, на момент призову на військову службу.

Ураховуючи викладене, суд не встановив підстав для зарахування періоду військової служби позивача до його пільгового стажу за Списком №1.

Щодо доводів сторони позивача відносно зарахування до його пільгового стажу за Списком № 1 періоду навчання на курсах з відривом від виробництва в у розрізі приписів ст. 8 Закону №345-VI суд зазначає наступне.

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено в статті 56 Закону № 1788-XII, згідно з пунктом «д» частини третьої вказаної статті до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до підпункту «з» пункту 109 розділу VIII Постанови Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.

Приписами частини третьої пункту 109 розділу VIII наведеної вище постанови Ради міністрів СРСР передбачено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» і «б» пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсій по старості робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» і «л», прирівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії, або до роботи, яка передувала цьому періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті «з», прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Верховний Суд у постанові від 11.07.2022 у схожій справі № 160/6695/21 дійшов висновку, що період навчання може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, і прирівнюється до роботи, яка слідувала після навчання, за умови, що після закінчення відповідного навчального закладу особа влаштовується на роботу саме за набутою професією.

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов також у постанові від 24 жовтня 2024 року у справі №200/18450/21.

У постанові від 24 квітня 2019 року у справі №266/3152/16-а Верховний Суд зазначив, що можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (стаття 38 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту», стаття 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), отже, для правильного вирішення справи необхідно встановити, в яких навчальних закладах проходив позивач навчання на курсах у періоди, щодо яких виник спір.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» в його первісній редакції, курсове професійно-технічне навчання - складова професійно-технічної освіти. Курсове професійно-технічне навчання передбачає прискорене формування у громадян професійних умінь і навичок, необхідних для виконання певної роботи чи групи робіт, і може здійснюватися у професійно-технічних навчальних закладах, а також шляхом індивідуального чи курсового навчання на виробництві, у сфері послуг.

Статтею 18 Закону України від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» до професійно-технічних навчальних закладів віднесено: навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту.

У аналогічному питанні Верховий Суд у постанові від 12 вересня 2019 року у справі №185/6958/16-а дійшов висновку, що професійне навчання за гірничою спеціальністю із відривом від виробництва є фаховим навчанням, а тому підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Відтак, суд дійшов висновку, щодо періоди навчання позивача на курсах з 05.02.1988 року по 05.03.1988 року, з 27.04.1989 року по 09.06.1989 року підлягають зарахуванню до його пільгового стажу за Списком № 1.

Поряд із цим, у постанові від 02.12.2021 у справі № 280/281/17 Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Відповідно до статті 1 Закону №345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та членів їх сімей.

Згідно із абзацом 3 частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 8 Закону №345-VI визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком №1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (у тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону №345-VI така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону №345-VI та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку №1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день».

Ураховуючи викладене, суд не встановив підстав для зарахування періоду військової служби позивача та навчання на курсах до його пільгового підземного стажу в контексті приписів ст. 8 Закону № 345-VI, оскільки конструкція цієї статті пов`язує її застосування не тільки зі Списком №1, а і з безпосередньою роботою в шкідливих та небезпечних умовах праці під землею, а отже до визначених нею 15 років не включаються періоди, які хоч і віднесені до Списку № 1 в якості реалізації пільг та гарантій певним категоріям осіб, проте в ці періоди особа не виконувала будь-яких робіт в під землею (служба в армії, навчання тощо).

Застосування приписів ст. 8 Закону № 345-VI хоч і здійснюється у нерозривному зв`язку зі Списком №1, проте не є безумовним. Невід`ємною умовою для застосування ст. 8 Закону № 345-VI є не тільки призначення особі пенсії за Списком №1, і а наявність безпосереднього підземного 15-річного стажу, тобто виконання робіт під землею, за умови безпосереднього впливу негативних для здоров`я людини факторів, таких як вугільний пил, шум, вібрація, тиск тощо.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що з наданих сторонами доказів не можливо встановити чи взагалі відповідачем зараховано/не зараховано періоди строкової військової служби та навчання на навчальних курсах до пільгового стажу позивача за Списком № 1.

Поряд із цим, стороною позивача заявлено позовні вимоги щодо визначення належності спірних періодів до пільгових за Списком № 1 в контексті саме приписів ст. 8 Закону № 345-VI, питання щодо зарахування/незарахування їх до пільгового стажу позивача за Списком №1 позивач перед судом не порушував.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відтак, з матеріалів адміністративної справи суд установив, що у позивача відсутній необхідний 15-річний стаж безпосередньої підземної роботи за професіями, віднесеними до Списку №1, а отже, він не набув права на обчислення розміру пенсії, відповідно до приписів ст. 8 Закону № 345-VI.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ураховуючи встановлені обставини спірних правовідносин у розрізі нормативно-правових актів, якими їх врегульовано, висновки Верховного Суду щодо порядку їх застосування, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 40009, Сумська область, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43), про: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.11.2024 року № 39 щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці з моменту звернення за перерахунком пенсії, а саме з 04.07.2024 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 , відповідно до ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці з моменту звернення за перерахунком пенсії, а саме з 04.07.2024 року.

Повний текст рішення складено та підписано 23 січня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко