Справа № 490/8847/24
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/33/2025 Справа № 490/8847/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А. , при секретарі Вознюк Д.І., за участі позивача та представників відповідача Кравчук О.В. та Дзарданової А.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ,

В С Т А Н О В И В:

04.10.2024 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області , в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА№3191846 від 04.10.2024 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобовязати ГУПП в Миколаївській області, виплатити моральну шкоду ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн.

В обгрунтування позову посилається на те, що відповідач грубо порушив процедуру притягнення до адміністративної , а саме те , що маючи змогу відібрати свідчення у пасажира для долучення до матеріалів справи як докази , таку можливість проігнорував. Проте ремінь безпеки він від`єднав після зупинки автомобіля , щоб мати змогу дістати документи. Поліцейським Раком Р.П. не надано було доказів його правопорушення та не продемонтсровано віідеофіксацію порушення ПДР, фактично розгляд справи не відбувався, також ним проігноровано його клопотання про перенесення термінів і місця розгляду справи для ознайомлення з доказами. Під час опрацювання позовної заяви було з`ясовано , що постанова винесена зовсім іншою посадовою особою, а саме інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Миколаївській області, лейтенантом поліції Карпенко Семеном Євгеновичем.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.10.2024 року відкрито провадження провадження у справі та призначено до розгляду.

04 листопада 2024 року на адресу суду від представника відповідача УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції адвоката Дзарданова А.М. надійшов відзив на адміністративний позов , в якому він зазначає , що позивачем було одночасно скоєно два адміністративних правопорушення, а саме не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" , за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КупАП та порушив п.п 2.3 в) ПДР України за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 121 КУпАП". Зазначають , що постанова про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обгрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. Враховуючи зазначене вище , просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні 24.01.2025 року позивач вказував на те , що у постанові про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3191846 від 04.10.2024 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа яка розглядала справу вказана зовсім інша, і чому це сталося йому е відомо. Зазначає , що ремінь безпеки він від`єднав після зупинки автомобіля, щоб мати змогу дістати документи, поліцейським Раком Р.П. не надано доказів правопорушення, під час розгляду справи проігноровано клопотання про перенесення термінів і місця розгляду справи для ознайомлення з доказами. Також суду пояснив, що був зупинений поліцейським за інше порушенян ПДР, а саме незупинку перед відповідним знаком "СТОП", з чим він був згоден, прте поліцейський вирішив приятгнути його за інше порушення, яке він не вчиняв. Оскільки йому "подобаються " такі справи, він вирішив не надавати пояснень поліцейському, а сокаржити постанову одразу до суду.

У судовому засіданні 24.01.2025 представники відповідача зазначили , що дії співробітників патрульної служби відповідають Закону України "Про національну поліцію", просили суд відмовити у задоволенні позову.мЗвернули увагу суду на те, що факт порушення водієм ПДР щодо некористування ременем безпеки чітко зафіксовано на відео записі з нагрудного відеореєстратора. а щодо вигесенння постанови іншим поліцейським - то це просто "накладка", оскільки на один екіпаж видається один планшет, проте на той час, коли було виявлено правопорушення , на планшеті був ще невідпрацьований попередній виклик, яким займався саме інспектор Карпенко С.Є., отже не було технічної можливості змінитти аккаунт , тому Постанову фактично друкував/заповнював саме ОСОБА_2 , але ж і вні стояв рядом і бачив безпосередньо обставини адімністартвиного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом досліджено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА№3191846 від 04.10.2024 відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається , що на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення згідно ч.5 статті 121 у розмірі 510 грн. - водій транспортного засобу DODGE JOURNEY з державним номерним знаком НОМЕР_1 керував ТЗ обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем небезпеки , чим порушив п.п. 2.3 в) ПДР України, зафіксовано на нагрудний відеореєтратор 474918,4713201.

Приписами пункту 2.3в ПДР України встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Згідно п. 2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені впункті 2.1 (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); чинний страховий поліс).

Частиною 5 статті 121КУпАП передбачено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.251КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Стаття 280КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю

При застосуванні скороченого порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься за наслідками розгляду справи, при виконанні вимог та дотриманні гарантій, які закріплені КУпАП, а також за умови зібрання належних доказів вчинення адміністративного правопорушення

Частиною 2 статті 283КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис

Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерствавнутрішніх справУкраїни від07листопада 2015року №1395 (далі - Інструкція).

Відповідно п. 4 розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Наведене дає підстави для висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі 536/583/17.

Щодо правопорушення, яке вчинене позивачем, судом встановлено наступне.

Як вбачається з відеозапису із нагрудної камери поліцейського, долученого до протоколу та матеріалів справи , поліцейський УПП в Миколаївській області Рак Р.П. (нагрудний знак №0195455) підійшов до автомобіля з боку водія, та повідомив про те , що стосовно ОСОБА_1 буде винесена постанова про адміністративне правопорушення, за фактом порушення ним п.п. 2.2 ПДР України "Рух без зупинки заборонено". Але в процесі розмови поліцейським УПП в Миколаївській області Рак Р.П. було встановлено факт порушення водієм ОСОБА_1 також пункту 2.3 в) ПДР України, , і за принципом "притягнення за найтяжче правопорушення", водія буде притягнуто за порушення саме п.п. 2.3 в) ПДР України, оскільки він не користувався засобами пасивної безпеки - ременем безпеки. З відеозапису вбачається, що зупинка транспортного засобу була обгрунтована порушенням водієм п.п. 2.2 ПДР України , таким чином на момент зупинки транспортного засобу поліцейський УПП в Миколаївській області Рак Р.П. через обмеження видомості (тонування автомобіля) об`єктивно не міг встановити факт порушення п.п. 2.3 в) ПДР України, оскільки його було встановлено після повідомлення особі порушення ним п.п. 2.2 ПДР України "Рух без зупинки заборонено".

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з вказаного відеозапису із нагрудної камери поліцейського, поліцейський УПП в Миколаївській області Рак Р.П. (нагрудний знак №0195455) підійшовши до автомобіля з боку водія, та повідомив про те , що стосовно ОСОБА_1 буде винесена постанова про адміністративне правопорушення, зачитав позивачу права особи, яка приятгується до адіміністративної відповідальності , вислуховув певін пояснення водія та вирішував на місці його клопотання, перевіряв документи, саме інспектор Рак Р.П, зазначав про вичвленян ним особисто порушення ПДР та встанволено відсутність пристібнення водія пременем безпеки - рп роте постанова була винесена Інспктором 1 взводу 2 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Карпенко Семеном Євгеновичем.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказані правовідносини регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Стаття 14 Закону зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Згідно з п.1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

У відповідності до п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З відеозапису правопорушення, який є додатком до оскаржуваної постанови не вбачається порушення з боку позивача правил щодо обов`язку користування на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки) саме під час руху, адже ОСОБА_1 , опустив скло автомобіля вже посля повної зупинки автомобіля і лише тоді інспектор Рак Р.П. зміг побавчити, що водій не був у той момент пристібнутий ременем.

Отже, відповідачем не доведено беззапереченими доказами порушення позивачем вимог п.2.3. в ПДР саме під час керування автомобілем під час руху.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі №524/5536/17, від 23 жовтня 2019 року по справі №357/10134/17.

Згідно Розділу ІІІ п.9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Так, з матеріалв справи дійсно вбачається, що оскаржувана постанова прийнята неповноважною особою.

Згідно з ч.1 ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. При цьому положення чинного КУпАП не передбачають можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення декількома поліцейськими як колегіальним органом.

Відтак, оскільки розгляд справи відносно позивача здійснювався поліцейським УПП в Миколаївській області Рак Р.П. саме останній зобов`язаний був та уповноважений був на розгляд та вирішення заявлених позивачем клопотань та винесення постанови.

За такого, суд не може прийняти до уваги заперечення представників відповідача щодо існування технічної неможливості заміни аккаунту членів одного екіпажу внаслідок " технічної накладки електронної бази" - оскільки такі "накладки" не передбачені як виняток вищенаведеними нормами законодавства .

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Положеннями частин 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративний правопорушень, розгляд, яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених ч.ч.1,2 цієї статті, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Отже, суд не погоджується з твердженням позивача про порушення поліцейськими УПП процедури розгляду справи щодо відмови у його клопотанні про перенесення розгляду справи та демонтсрації відео негайно з нагрудного відеореєстратора.

У відповідності до положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та зазначені вище положення законодавства суд вважає, що постанова підлягає скасуванню та закриттю справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з ГУПП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 , моральної шкоди у розмірі 1000 грн, суд зазначає наступне .

Відаповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є здійснення посадовою особою Управління патрульної поліції в Миколаївській області відносно позивача адміністративного провадження за порушення Правил дорожнього руху, проте даних про застосування до нього адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна тощо не було установлено, тому до даних спірних правовідносин необхідно застосувати положення статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач посилається на те, що посадові особи відповідача вчинили протиправні дії щодо нього, проте жодних не те що доказів, а навіть пояснень щодо обставин завдання йому моральної шкоди взагалі суду не надав.

Крім того суду враховує, що позивач зазначив суду, що йому подобаються такі справи та він умисно не надав поліцейському пояснень з метою оскаржити постанову до суду - отже можна зробити висновок, що дії поліцейських не завдали йому ніякої шкоди.

Отже, сам факт скасування оскаржуваної постанови є достатньою та справедливою сатисфакцією відновлення порушених прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 139 КАС України, позивач при зверненні до суду не сплачував судовий збір, отже відшкодуванню на його користь судові витрати не підлягають за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 271-272, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову від 04.10.2024 серії ЕНА № 3191846 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП та закрити провадження про адміністративне правопорушення.

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П"ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту його винесення.

Повний текст рішення суду складено 24 січня 2025 року.

Суддя О.А. Гуденко