Справа № 600/1181/24-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 р. м. Чернівці справа № 600/1181/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити нарахування та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати йому одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 25% грошового забезпечення за кожний календарний рік служби, оскільки така виплата при здійсненні з ним розрахунку при звільненні з військової служби йому не була виплачена. У відповідь на вказану заяву відповідач надав лист, яким повідомив про відсутність у позивача права на отримання виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки, на його думку, фактичні обставини, які стали підставою для звільнення позивача, є такими, що дають йому право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: позивач є військовослужбовцем за контрактом, має вислугу 10 календарних років 08 місяців 15 днів, має дитину з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, розлучений і самостійно виховує дитину.

Позивач наполягає на зобов`язанні відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що позивач помилково інтерпретує зміст законодавчих актів, зокрема Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який в тому числі регулює право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Так, пояснив, що в силу абз.2 п.2 ст.15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більш, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Проте, на думку відповідача, представник позивача не враховує як норми чинного законодавства, так і особливості періоду, в який насправді було звільнено позивача. При цьому, одночасно у позовній заяві вказано про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків, що, на думку відповідача, є необґрунтованою позовною вимогою, оскільки це не було передбачено чинним законодавством на момент звільнення позивача.

Відповідач також зазначив, що системний аналіз норм діючого законодавства свідчить про відсутність правових підстав для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період Кабінетом Міністрів України не визначено.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій викладно заперечення щодо доводів відповідача. Поряд із цим, зазначено, що позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому ОДГ в розмірі 25% виходячи з вимог частини 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та додатково 25% виходячи з вимог пп. 2, 3 п.1 ст.9 розділу V «Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям залежно від умов проходження служби» Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 5.06.2018 року №558.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Згідно з Витягом з наказу «Про особовий склад» №231-ОС від 04 квітня 2023 року, позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, звільненого з військової служби у запас Збройних Сил України наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №205-ОС від 23.03.2023 за підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232 від 25.03.1992р. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 04 квітня 2023 року.

У відповіді на адвокатський запит, направлений в інтересах позивача щодо виплати останньому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, прикордонним загоном зазначено, що підстава, за якої позивача звільнено з військової служби, відсутня в Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413. Згідно роз`яснення Міністерства економіки України, наданого у листі від 25.07.2022 №4711-0652029-03 у разі звільнення за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, вважаючи її протиправною, останній звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ (у редакції станом на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини з 04.04.2023, а саме у редакції від 23.12.2022), встановлено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отож, обов`язковими умовами для набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, яка передбачена п.2 ч.2 ст.15 Закону №2011-XII, є дві обставини:

- звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України;

- наявність вислуги 10 років і більше.

Зазначене правове регулювання кореспондується із приписами "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", яка затверджена наказом МВС України 25.06.2018 №558 з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Так, пункт 2 глави 9 розділу V Інструкції №558 (у редакції станом на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини з 04.04.2023) встановлює, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, (у редакції станом на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини з 04.04.2023) військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Як вбачається з наказу від 04.04.2023 №231-ОС позивач звільнений з військової служби за підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років пункту 3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Календарна військова вислуга становить 10 років 08 місяців 15 днів.

Отже позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності календарної вислуги 10 років 08 місяців 15 днів (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену п.2 ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем протиправно невиплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Відповідно позов у цій частині підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що положення глави 9 розділу V Інструкції №558, на яке посилається позивач як на підставу для виплати йому 50% місячного грошового забезпечення визначають таке право для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, а також у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років (у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

Доводи позивача щодо того, що відповідач повинен сплатити йому спірну грошову допомогу в розмірі 25% виходячи з вимог ч.2 ст.15 Закону №2011-ХІІ та додатково 25% виходячи з вимог Інструкції №558 є безпідставними, оскільки наведене вище судом правове регулювання спірного питання не передбачає виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби сумарно, вказані положення чинного законодавства є аналогічними та регулюють одну і ту саму виплату за наявності одних і тих самих підстав.

Таким чином, позов в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - не мають підстав для задоволення.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість позовних вимог, оцінивши докази надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову частково з мотивів, наведених вище.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, відповідно такий не підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Поряд із цим, судом встановлено, що позивачем понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

На підтвердження понесення судових витрат, представник позивача надав суду:

- копію договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Филимоновим С.М.;

- Акт прийняття-передачі послуг з правничої допомоги, у якому обумовлено розмір винагороди за надані правничі послуги в фіксованому розмірі 20000,00грн;

- ордер.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до частин 3, 4 цієї статті розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Адвокатом надано суду договір про надання правничої допомоги, Акт прийняття-передачі послуг з правничої допомоги, у якому засвідчено надання адвокатом та прийняття замовником результатів правничих послуг згідно договору, та зазначено, що сторонами обумовлено розмір винагороди за надані правничі послуги в фіксованому розмірі 20000,00грн.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами частини 1 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини 2, 3 статті 30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, згідно Акту прийняття-передачі послуг з правничої допомоги, у якому засвідчено надання адвокатом та прийняття замовником результатів правничих послуг згідно договору про надання правничих послуг, до правничі послуги у даній справі складаються з: послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення процесуальних та інших документів правового характеру; на збір доказів, представництво в суді.

Водночас, суд зазначає, що надання такої послуги, як збір доказів у даній справі є необґрунтованою, оскільки як свідчать матеріали справи вони не містять значних доказів, так як спір стосується в більшій мірі правозастосування, а єдиним доказом, який наявний у справі та був необхідним для вирішення справи по суті є наказ про звільнення позивача з військової служби, який підтверджував нараховані та виплачені позивачу суми грошового забезпечення при звільненні. Також суд вважає невиправданою послугу з представництва в суді, оскільки розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, що не передбачає участі сторін (чи їх представників) у судових засіданнях. Судом в ході судового розгляду додатково не витребовувались додаткові докази.

У даній справі, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, на підставі ч.9 ст.139 КАС України, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Так, вирішуючи зазначене питання, суд виходить із того, що:

- дана справа відноситься до справ незначної складності;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- позов носить немайновий характер;

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;

- по аналогічних правовідносинах наявна численна судова практика.

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі на 10000грн., оскільки заявлені витрати на професійну правничу допомогу не є обґрунтованими.

Відповідно до позиції Верховного Суду, зокрема викладеної у постанові від 14.07.2021 року у справі №808/1849/18, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя В.О. Кушнір