Справа № 120/9018/24
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

24 січня 2025 р. Справа № 120/9018/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі- ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 рішення від 21.06.2024 № 4 про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підстав п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку".

Ухвалою від 12.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 20.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов та витребувано додаткові докази.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що за наслідком розгляду заяви позивача про надання відстрочки від 17.06.2024 року за вхідним № 16140 відповідач повідомив позивача листом за вихідним № 5596 від 24.06.2024 року, що згідно рішення комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 від 21 червня 2024 року протокол № 4, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою від 15.01.2025 витребувано у відповідача додаткові докази.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

17.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Листом від 24.06.2024 позивача було повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ухвалила рішення, оформлене протоколом № 4 від 21.06.2024, про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону. Причина відмови: відсутність документів, що підтверджують право на відстрочку згідно Додатку 5 до Порядку № 560, а саме, рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного з батьків безвісти відсутнім, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України).

Разом з тим, в обґрунтування позамовних вимог, позивач вказує, що має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до п.15 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідачем, на виконання вимог ухвали надано рішення Комісії у формі протоколу від 21.06.2024 № 4 про відмову у наданні відстрочки від призову під час мобілізації відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» .

Відповідно до рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 21.06.2024 № 4 вирішено відмовити у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відсутні документи, що підтверджуються право на відстрочку згідно Додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ № 560, а саме документів: свідоцтво про шлюб, довідка про проходження військової служби чоловіком (дружиною).

Позивач вважає, що має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 цього Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Статтею 23 Закону № 3543-XII передбачено випадки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560), яким врегульовано процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Пунктом 56 Порядку № 560 встановлено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16 - 23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Згідно з пунктом 60 Порядку № 560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Отже, Порядком № 560 визначено чіткий алгоритм вчинення дій військовозобов`язаним та прийняття рішень територіальним центром комплектування та соціальної підтримки щодо питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відтак, військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.

Додатком 5 Порядку № 560 передбачено перелік документів, що підтверджують право на відстрочку.

Зазначеним Додатком Уряд установив, що документами, які підтверджують право на відстрочку за п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ є свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дитини, довідка про проходження військової служби чоловіком (дружиною).

Вказані приписи Постанови № 560 узгоджуються із пунктом 15 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ та уточнюють які саме документи має подати військовозобов`язаний, який хоче набути права на відстрочку.

Як слідує з матеріалів справи, 17.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"- жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Водночас, за результатом розгляду поданих документів, відповідач протоколом від 21.06.2024 № 4 відмовив позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки відсутні свідоцтво про шлюб та довідка про проходження військової служби чоловіком (дружиною).

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серія НОМЕР_1 , батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.12.2016 шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.07.2019 у справі № 147/1498/16-ц затверджено мирову угоду про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з батьком - ОСОБА_1 .

Також, відповідно до п. 4 резолютивної частини ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.07.2019 постановлено, що за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 забирає сина ОСОБА_3 на вільні від роботи дні за місцем свого проживання.

Відповідно до довідки Гордіївського старостинського округу Тростянецької селищної ради Гайсинського району № 02-18/1-90 від 02.07.2024, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 проживає по АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_1 . Вказано, що батько утримує та займається вихованням сина, інформації щодо участі матері ОСОБА_2 у вихованні та утриманні сина не має.

Відповідно до довідки управління освіти Тростянецької селищної ради Гродіївська гімназія Тростянецької селищної ради Вінницької області № 01-28/65 від 02.07.2024, яка видана позивачу ОСОБА_1 , про те, що його дружина ОСОБА_2 за час навчання сина ОСОБА_3 , під час навчального року батьківських зборів не відвідувала та в телефонному режимі у вчителів про навчання дитини не цікавилась.

Відповідно до акту матеріально-побутового обстеження умов проживання Гордіївського старостинського округу Тростянецької селищної ради № 16 від 04.07.2024, відповідно до якого, ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_3 ..

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка-характеристика видана Гордіївським старостинським округом Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області № 89 від 02.07.2024, про те, що на ОСОБА_1 щодо його поведінки в громаді та відносно виховання і утримання сина ОСОБА_3 компрометуючих матеріалів не надходило.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 від 17.05.2024 №499, яка видана солдату ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про те, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №68/2022 «Про загальну мобілізацію» призвана на військову службу 19.09.2023 ІНФОРМАЦІЯ_9 на період дії воєнного стану та з метою забезпечення охорони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, до виконання дій на різкі зміни в оперативній обстановці та з 26.12.2023 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 26.12.2023 № 362.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Приписами ст. 5 СК України (далі - СК України) встановлено що, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство.

У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає звичайно зі змісту положення, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року, № 3-рн/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13) (пункт 9 мотивувальної частини рішення).

Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 23.01.2014 року, № 19336/04 Справа East/West Alliance Limited проти України вказав на те, що межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (див., серед інших джерел, вищезазначене рішення у справі "Аксой проти Туреччини", п. 95, та рішення у справі "Кудла проти Польщі" [ВП], заява N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI) (пункт 227).

Європейський суд з прав людини 11 липня 2017 року виніс рішення у справі «М. С. проти України», у якому йдеться визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. «При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (див. справу «Мамчур проти України», заява № 10383/09, §100, 16 липня 2015 року)» пункт 76.

Як було зазначено вище, відповідно до ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.07.2019 у справі № 147/1498/16-ц затверджено мирову угоду про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з батьком - ОСОБА_1 .

Також, відповідно до п. 4 резолютивної частини ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.07.2019 постановлено, що за попередньою домовленістю з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 забирає сина ОСОБА_3 на вільні від роботи дні за місцем свого проживання.

Крім того, до заяви про надання відстрочки позивачем було подано довідку Військової частини НОМЕР_2 від 17.05.2024 № 499, відповідно до якої, ОСОБА_2 проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Суд звертає увагу сторін, що відмова відповідача у наданні відстрочки ОСОБА_1 грубо порушує законні права неповнолітньої дитини.

А тому, за цих обставин, мобілізувавши позивача, як батька, та ОСОБА_2 , яка вже мобілізована, син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишається позбавленим батьківського піклування.

Суд приходить до висновку, що Комісією допущено формальний підхід до перевірки і оцінки обставин наявності у позивача підстав для відстрочки від призову, а рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене протоколом від 21.06.2024 року № 4 про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У відповідності до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи із обставин цієї справи, належним способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.06.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом № 4 від 21.06.2024 року, щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2024 року про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 15 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у справі № 120/9018/24.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: