Справа № 200/5125/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року справа №200/5125/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 р. у справі №200/5125/24 (головуючий І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, визнання викривачем корупції,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ОСОБА_2 в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру по невжиттю в межах своїх повноважень заходів щодо припинення правопорушень, вчинених заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Рєпіною Вікторією Андріївною, про які було ОСОБА_1 повідомлено 31.03.2024р. унікальний ідентифікатор повідомлення ВСВ 6 та 01.04.2024р. унікальний ідентифікатор повідомлення АСС 7;

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції (), Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (), вжити в межах своїх повноважень заходів щодо припинення правопорушень вчинених заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ОСОБА_2 , про які було ОСОБА_1 повідомлено 31.03.2024 унікальний ідентифікатор повідомлення ВСВ 6 та 01.04.2024 унікальний ідентифікатор повідомлення АСС 7;

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції провести повну перевірку декларацій заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ОСОБА_2 за 2022 рік та 2023 рік за повідомленнями ОСОБА_1 від 31.03.2024р. унікальний ідентифікатор повідомлення ВСВ 6 та від 01.04.2024р. унікальний ідентифікатор повідомлення АСС 7;

- визнати ОСОБА_1 викривачем корупції, у зв`язку з повідомленням ним інформації про вчинені заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ОСОБА_2 правопорушення (про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону) за його повідомленнями від 31.03.2024р. унікальний ідентифікатор повідомлення ВСВ 6 та від 01.04.2024р. унікальний ідентифікатор повідомлення АСС 7.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції не розглянув та в мотивувальній частині свого рішення не надав оцінки порушення відповідачами норм діючого законодавства, на які було вказано у позові. Судом не враховано, що позивачем повідомлялося також про те, що згідно аналізу декларацій за 2021 та 2022 роки у ОСОБА_2 є не зрозумілим, звідки у 2022р. у неї при загальному доході 2200 дол. США з`явилися додаткові 10000 дол. США. Фактичними даними зазначеними у повідомленні щодо можливого вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення є: приховування ОСОБА_2 сум грошової допомоги ВПО за 2022р. в розмірі 72000 грн. та за 2023р. у розмірі 72000 грн.; наявність ознак незаконного збагачення ОСОБА_2 у 2022 році на суму 10000 дол. США або приховування нею вищевказаних грошових коштів під час подання декларації за 2021 рік. Інформація, яку було зазначено у повідомленні, містила необхідні фактичні дані про відображення відомостей, які стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість і можуть відрізнятися від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації (яка станом на 01.01.2022р. складає від 250500 грн. до 1254000 грн. та станом на 01.01.2023р. складає від 268400 грн. до 1340000 грн.). З урахуванням встановленого курсу долара, позивач вважає, що суми в 10000 дол. США, яка незрозуміло звідки з`явилась у ОСОБА_2 , разом з незадекларованими виплатами ВПО є достатньою для проведення повної перевірки. Позивач наголошує на тому, що у відповідності до вимог Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII декларація ОСОБА_2 підлягає обов`язковій повній перевірці, так як вона є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, яка займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків. Наказом Національного агентства від 07.12.2023р. № 284/23 затверджено Порядок, який визначає процедуру відбору декларацій для проведення повної перевірки уповноваженою особою Національного агентства та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків. Згідно п. 3 Порядку №284/23 для проведення повної перевірки відбираються декларації у порядку черговості на підставі оцінки ризиків: 1. декларація службової особи, яка займає (займала) відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єкта декларування, який займає (займав) посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством; 2. у декларації, поданій іншим суб`єктом декларування, виявлено невідповідності (ризики) за результатами логічного та арифметичного контролю; 3. отримано інформацію від фізичних та юридичних осіб, із медіа та інших джерел про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей (далі інформація), у тому числі у декларації, щодо якої наявна довідка про результати проведення автоматизованої перевірки декларації. У спірних правовідносинах було два ризики: - НАЗК отримало інформацію про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей; - декларація службової особи, яка займає (займала) відповідальне та особливо відповідальне становище, яка займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством. Процедура проведення повної перевірки декларації передбачена Порядком проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затв Наказом Національного агентства від 29 січня 2021р. №26/21. Позивач вважає, що перевірка декларації ОСОБА_2 повинна була відбутися як за його повідомленням, так і в обов`язковому порядку згідно ст. 51-3 Закону № 1700-VII, що свідчить про бездіяльність відповідача. Позивач також зазначає, що згідно вимог діючого законодавства, у випадку виявлення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, він повинен повідомити про його вчинення, що і було зроблено. Судом не враховано, що відповідно до ч.6 ст. 53 Закону № 1700-VII посадові і службові особи державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, посадові особи органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх структурних підрозділів у разі виявлення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи одержання повідомлення про вчинення такого правопорушення працівниками відповідних державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх структурних підрозділів, юридичних осіб, зазначених у частині другій статті 62 цього Закону, зобов`язані у межах своїх повноважень ужити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно, протягом 24 годин, письмово повідомити про його вчинення спеціально уповноважений суб`єкт у сфері протидії корупції.

Відповідно до статті 65-1 Закону № 1700-VII за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. У разі вчинення від імені та в інтересах юридичної особи її уповноваженою особою кримінального правопорушення самостійно або у співучасті до юридичної особи у випадках, визначених Кримінальним кодексом України, застосовуються заходи кримінально-правового характеру. Особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. З метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, де працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Посилання на те, що повідомлення позивача не відповідають вимогам Закону № 1700-VII та їх розгляд не належить до компетенції відповідачів, є необґрунтованими та такими, що порушує права позивача, у т.ч. як громадянина України. Суб`єкт декларування ОСОБА_2 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, яка займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків, тим що надала недостовірні данні в поданій декларації порушила свої обов`язки як державного службовця, допустила порушення Присяги державного службовці, Правил етичної поведінки державних службовців, виявила неповагу до Держави і Українського народу та вчинила дії, що шкодять авторитету державній службі та ін..

Судом першої інстанції також не враховано, що згідно вимог ст.162 КАС України, третя особа/представник повинні були спочатку направити позивачу копію пояснень/додаткових пояснень з доданими до них документами. Та лише після цього, направити їх до суду разом з доказами, що підтверджують надіслання (надання) пояснень/додаткових пояснень і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Проте, жодних документів від третьої особи ОСОБА_2 або її представника, у т.ч. документів на правову допомогу, позивач не отримував, а тому був позбавлений можливості заявити клопотання про зменшення їх розміру. Відтак, позивач вважає, що судом першої інстанції незаконно було стягнуто витрати на послуги адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач з перебуває в трудових відносинах з Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, що підтверджено трудовою книжкою від 25.09.2015р..

31.03.2024р. позивачем через платформу Національного агентства з питань запобігання корупції надіслано до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру повідомлення про корупцію № ВСВ 6 наступного замісту: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 . Працює заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ().10.04.2022 ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , отримала статус переселенця, визначивши постійне місце проживання: АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується довідкою переселенця №1603-, виданою УСЗН Шевченківського району міста Полтава. У зв`язку з цим, ОСОБА_2 з квітня 2022 року УСЗН Шевченківського району міста Полтава ();нараховується та сплачується щомісячна соціальна допомога переселенцю у сумі 8000,00 гривень, яка розрахована на неї та двох її дітей. Однак, у декларації ОСОБА_2 за 2022 рік, яка була подана 19.10.2023 року, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» сума отриманої допомоги у розмірі 72000,00 гривень не відображена. Крім того, продовжуючи умисне приховування доходів, у декларації за 2023 рік, поданій 30.03.2024 р., ОСОБА_2 знову задекларувала недостовірну суму отриманих доходів. Так, за даними декларації за 2023 рік, від УСЗН Шевченківського району міста Полтава () ОСОБА_3 отримала 24000,00 гривень. При цьому, фактична сума отриманої соціальної допомоги складає 96000,00 грн., що свідчить про приховування 72000,00 грн. доходу. Таким чином, незадекларована сума отриманого доходу ОСОБА_2 за 2022-2023 роки складає 144000,00 грн. Також, під час аналізу декларації ОСОБА_2 за 2022 рік, вбачаються ознаки незаконного її збагачення. Даний висновок робиться з наступного: У декларації за 2021 рік у розділі 12 «Грошові активи» ОСОБА_2 вказала про наявність у неї на кінець року готівкових коштів у розмірі 20000,00 доларів США та 150000,00 гривень. Потім, у декларації за 2022 рік ОСОБА_2 у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» вказала суму доходів, загальний розмір яких складає 81800,00 гр., що в еквіваленті у доларах США за курсом НБУ на грудень 2022 року складає трохи більше 2200 доларів США. При цьому у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2022 рік ОСОБА_2 вже вказує про наявність у неї 30000 доларів США та 150000 грн. Таким чином не є зрозумілим, звідки у 2022 році у ОСОБА_2 при загальному доході 2200 доларів США з`явилися додаткові 10000 доларів США. Інформація стала відома заявнику у зв`язку з трудовою діяльністю.

Листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.04.2024 р. №31-28-0.12-4064/2-24 повідомлено позивача, що Держгеокадастр не є правоохоронним органом або органом досудового розслідування і відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2021 р. № 1302), розкриття та розслідування кримінальних правопорушень не належить до повноважень Держгеокадастру.

Також до повноважень Держгеокадастру не належить здійснення перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), щодо правильності та повноти заповнення, а також проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Перевірка повідомлень про вчинення корупційних правопорушень та/або правопорушень, пов`язаних з корупцією, за які передбачена кримінальна або адміністративна відповідальність, відноситься до повноважень спеціально уповноважених суб`єктів у сфері запобігання корупції, визначених Законом України «Про запобігання корупції» (далі Закон), в межах їх компетенції.

Відповідно до частини першої статі 51-1 Закону Національне агентство з питань запобігання корупції (далі Національне агентство) проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю, зокрема щодо правильності та повноти заповнення, відповідно до вимог частини другої статі 51-4 Закону моніторинг способу життя суб`єктів декларування здійснюється Національним агентством на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із медіа та інших відкритих джерел інформації Згідно з абзацом третім частини третьою статті 53-2 Закону у разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не належить до компетенції органу або юридичної особи, до якого (якої) воно надійшло, подальший розгляд такого повідомлення припиняється, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення, з одночасним роз`ясненням щодо компетенції органу або юридичної особи, уповноважених на здійснення розгляду чи розслідування фактів, викладених у повідомленні.

З огляду на зазначене розгляд Вашого повідомлення припиняється, а Вам пропонуємо звернутися до Національного агентства або до іншого спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері запобігання корупції.

01.04.2024 р. позивач повторно звернувся через платформу Національного агентства з питань запобігання корупції з повідомленням про корупцію № АСС 7 наступного замісту: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 . Працює заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ().10.04.2022 ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , отримала статус переселенця, визначивши постійне місце проживання: АДРЕСА_2 . Даний факт підтверджується довідкою переселенця №1603-, виданою УСЗН Шевченківського району міста Полтава. У зв`язку з цим, ОСОБА_2 з квітня 2022 року УСЗН Шевченківського району міста Полтава ();нараховується та сплачується щомісячна соціальна допомога переселенцю у сумі 8000,00 гривень, яка розрахована на неї та двох її дітей. Однак, у декларації ОСОБА_2 за 2022 рік, яка була подана 19.10.2023 року, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» сума отриманої допомоги у розмірі 72000,00 гривень не відображена. Крім того, продовжуючи умисне приховування доходів, у декларації за 2023 рік, поданій 30.03.2024 р., ОСОБА_2 знову задекларувала недостовірну суму отриманих доходів. Так, за даними декларації за 2023 рік, від УСЗН Шевченківського району міста Полтава () ОСОБА_3 отримала 24000,00 гривень. При цьому, фактична сума отриманої соціальної допомоги складає 96000,00 грн., що свідчить про приховування 72000,00 грн. доходу. Таким чином, незадекларована сума отриманого доходу ОСОБА_2 за 2022-2023 роки складає 144000,00 грн. Також, під час аналізу декларації ОСОБА_2 за 2022 рік, вбачаються ознаки незаконного її збагачення. Даний висновок робиться з наступного: У декларації за 2021 рік у розділі 12 «Грошові активи» ОСОБА_2 вказала про наявність у неї на кінець року готівкових коштів у розмірі 20000,00 доларів США та 150000,00 гривень. Потім, у декларації за 2022 рік ОСОБА_2 у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» вказала суму доходів, загальний розмір яких складає 81800,00 гр., що в еквіваленті у доларах США за курсом НБУ на грудень 2022 року складає трохи більше 2200 доларів США. При цьому у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2022 рік ОСОБА_2 вже вказує про наявність у неї 30000 доларів США та 150000 грн. Таким чином не є зрозумілим, звідки у 2022 році у ОСОБА_2 при загальному доході 2200 доларів США з`явилися додаткові 10000 доларів США. Інформація стала відома заявнику у зв`язку з трудовою діяльністю.

Листом Національного агентства з питань запобігання корупції від 16.04.2024р. №281-01/26016-24 відповідач повідомив позивача про те, що у зв`язку з відсутністю в наданій інформації фактичних даних про відображення відомостей, які стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, питання щодо проведення повної перевірки декларації може бути вирішено після їх надання.

Окрім того, зазначено, що надана позивачем інформація не містить в собі відомостей стосовно набуття необґрунтованих активів Третьою особою, оскільки різниця між їх вартістю і законними доходами ОСОБА_2 не перевищує 1 003 500,00 гривень. Питання про проведення моніторингу способу життя заступника начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Рєпіної В.А. може бути повторно розглянуто після їх надання.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII).

У відповідності до вимог статті 1 Закону № 1700-VII спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Виходячи з наведеного Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не є суб`єктом у сфері протидії корупції в розумінні Закону України "Про запобігання корупції".

Частиною першою статті 4 Закону № 1700-VII передбачено, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

У статті 11 Закону № 1700-VII визначені повноваження Національного агентства з питань запобігання корупції, до яких згідно пункту 7-1 частини 1 цієї статті належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції з метою виконання покладених на нього повноважень має права, зокрема,:

-отримувати заяви фізичних та юридичних осіб про порушення вимог цього Закону, проводити за власною ініціативою перевірку можливих фактів порушення вимог цього Закону;

- отримувати від осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, письмові пояснення з приводу обставин, що можуть свідчити про порушення правил етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, щодо достовірності відомостей, зазначених у деклараціях осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

- у разі встановлення ним доказів того, що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула необґрунтовані активи або що такі активи набула інша особа за її дорученням чи в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, - порушувати перед Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою або у визначених законом випадках - перед Офісом Генерального прокурора питання щодо звернення до суду з позовом про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

За приписами пункту 1 частини 1 статті 21 Закону № 1700-VII окремі громадяни в діяльності щодо запобігання корупції мають право повідомляти про виявлені факти вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, реальний, потенційний конфлікт інтересів спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, Національному агентству, керівництву чи іншим представникам органу, підприємства, установи чи організації, в яких були вчинені ці правопорушення або у працівників яких наявний конфлікт інтересів, а також громадськості.

Відповідно до статті 51-3 Закону № 1700-VII повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів і може проводитися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення в них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із медіа та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Національне агентство визначає порядок відбору декларацій для проведення повної перевірки та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків, а також порядок автоматизованого розподілу обов`язків з проведення повної перевірки між уповноваженими особами Національного агентства.

Національне агентство за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, забезпечує ведення черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки, та інформує суб`єкта декларування про включення поданої ним декларації до зазначеної черги декларацій.

Наказом Національного агентства від 07.12.2023р. № 284/23 затверджено Порядок відбору декларацій для проведення повної перевірки уповноваженою особою Національного агентства та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків (далі - Порядок № 284/23).

Згідно п. 3 Порядку № 284/23 для проведення повної перевірки відбираються декларації у порядку черговості на підставі оцінки ризиків:

- декларація службової особи, яка займає (займала) відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єкта декларування, який займає (займав) посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством;

- у декларації, поданій іншим суб`єктом декларування, виявлено невідповідності (ризики) за результатами логічного та арифметичного контролю;

- отримано інформацію від фізичних та юридичних осіб, із медіа та інших джерел про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей (далі інформація), у тому числі у декларації, щодо якої наявна довідка про результати проведення автоматизованої перевірки декларації.

У пункті 4 Порядку № 284/23 визначено, що розгляд інформації, зазначеної у підпункті 3 пункту 3 цього Порядку, здійснюється відповідно до вимог законодавства. Попереднє вивчення інформації здійснює працівник Національного агентства у строки, визначені законодавством.

Якщо в результаті попереднього вивчення інформації встановлено, що інформація містить фактичні дані, що можуть бути перевірені, керівник самостійного структурного підрозділу складає обґрунтовану доповідну записку на ім`я безпосереднього керівника про наявність підстав для проведення повної перевірки декларації. Безпосередній керівник розглядає обґрунтовану доповідну записку і за наявності підстав для проведення повної перевірки спрямовує її до виконання реєстратору автоматизованої системи розподілу обов`язків з проведення перевірок та контролю між уповноваженими особами Національного агентства (далі - АСР), який реєструє відповідну інформацію в АСР з урахуванням вимог пунктів 8-10 цього Порядку.

Виходячи з наведеного інформація про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей повинна містити фактичні дані, що можуть бути перевірені.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 284/23 за результатами оцінки ризиків декларації здійснюється ранжування декларацій, поданих за один звітний рік, від найвищого значення показника рейтингу ризику декларації до найнижчого з метою відбору декларацій для проведення їх повної перевірки.

Положеннями пункту 7 Порядку № 284/23 визначено, що декларації для проведення повної перевірки відбираються за такими рівнями черговості:

1) перший рівень - декларація подана службовою особою, яка станом на останній день звітного періоду або протягом не менше половини днів звітного періоду займала відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктом декларування, який станом на останній день звітного періоду або протягом не менше половини днів звітного періоду займав посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством, і має найвище значення показника рейтингу ризику декларації. У разі якщо суб`єкт декларування подав декларацію, вказавши кілька посад, при відборі декларації для проведення повної перевірки враховується посада, що пов`язана з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством, або зазначена у примітці до статті 51-3 Закону;

2) другий рівень - декларація подана іншим суб`єктом декларування і має найвище значення показника рейтингу ризику декларації;

3) третій рівень - декларація, у тому числі щодо якої наявна довідка про результати проведення автоматизованої перевірки декларації, стосовно якої відповідно до пункту 4 цього Порядку складено обґрунтовану доповідну записку про наявність підстав для проведення повної перевірки (повторної повної перевірки), якщо такі відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму понад 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації;

4) четвертий рівень - декларація, у тому числі щодо якої наявна довідка про результати проведення автоматизованої перевірки декларації, стосовно якої відповідно до пункту 4 цього Порядку складено обґрунтовану доповідну записку про наявність підстав для проведення повної перевірки (повторної повної перевірки), якщо такі відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

Аналіз наведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що під час формування переліку декларацій для проведення їх повної перевірки забезпечується рівномірний відбір декларацій з рівнів черговості, визначених у п. 7 Порядку № 284/23. У разі відсутності декларацій за третім, четвертим рівнями черговості, для проведення повної перевірки відбираються декларації за першим рівнем черговості.

Отже, Порядок № 284/23 визначає певні умови, за наявності яких Національне агентство приймає рішення про проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, повідомлення позивача щодо можливого порушення антикорупційного законодавства заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ОСОБА_2 містило в собі інформацію про те, що ОСОБА_2 нараховується та сплачується щомісячна соціальна допомога переселенцю у сумі 8000,00 гривень, яка розрахована на неї та двох її дітей. Однак, у декларації за 2022 рік, яка була подана 19.10.2023 року, у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» сума отриманої допомоги у розмірі 72000,00 гривень не відображена. Крім того, продовжуючи умисне приховування доходів, у декларації за 2023 рік, ОСОБА_2 знову задекларувала недостовірну суму отриманих доходів. Так, за даними декларації за 2023 рік, від УСЗН Шевченківського району міста Полтава ОСОБА_3 отримала 24000,00 гривень. При цьому, фактична сума отриманої соціальної допомоги складає 96000,00 грн., що свідчить про приховування 72000,00 грн. доходу.

Також, під час аналізу декларації ОСОБА_2 за 2022 рік, вбачаються ознаки незаконного її збагачення. Даний висновок робиться з наступного: У декларації за 2021 рік у розділі 12 «Грошові активи» ОСОБА_2 вказала про наявність у неї на кінець року готівкових коштів у розмірі 20000,00 доларів США та 150000,00 гривень. Потім, у декларації за 2022 рік ОСОБА_2 у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» вказала суму доходів, загальний розмір яких складає 81800,00 гр., що в еквіваленті у доларах США за курсом НБУ на грудень 2022 року складає трохи більше 2200 доларів США. При цьому у розділі 12 «Грошові активи» декларації за 2022 рік ОСОБА_2 вже вказує про наявність у неї 30000 доларів США та 150000 грн. Таким чином не є зрозумілим, звідки у 2022 році у ОСОБА_2 при загальному доході 2200 доларів США з`явилися додаткові 10000 доларів США.

При цьому, наведене повідомлення не містило в собі фактичних даних за наявності яких Національне агентство зобов`язано було прийняти рішення про проведення повної перевірки декларації третьої особи.

Викладена позивачем у повідомленні інформація базується на даних декларацій ОСОБА_2 з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

За приписами частини 2 статті 53-2 Закону № 1700-VII повідомлення підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація містить фактичні дані, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень цього Закону, які можуть бути перевірені.

Згідно частини 3 статті 53-2 Закону № 1700-VII у разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не відповідає вимогам цього Закону, його подальший розгляд здійснюється у порядку, визначеному для розгляду звернень громадян, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки подане позивачем повідомлення не відповідало вимогам Закону № 1700, то Відповідачем-1, в межах компетенції, здійснено аналіз зазначеної позивачем інформації та надано відповідь щодо результатів розгляду його повідомлення.

Статтею 51-4 Закону № 1700-VII визначено, що Національне агентство здійснює вибірковий моніторинг способу життя суб`єктів декларування з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до цього Закону.

Моніторинг способу життя суб`єктів декларування здійснюється Національним агентством на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із медіа та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування задекларованим ними майну і доходам.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, повідомлення позивача щодо можливого порушення антикорупційного законодавства заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ОСОБА_2 не містило в собі відомостей про невідповідність рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ними майну і доходам.

У відповідності до вимог статті 1 Закону № 1700-VII викривач - фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання;

Порядок здійснення перевірки за повідомленням викривача визначено у статті 53-2 Закону № 1700-VII, за приписами частин 1,2,3 якої викривач самостійно визначає, які канали використовувати для повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, а саме: внутрішні, регулярні або зовнішні канали.

Вимоги до повідомлень (у тому числі анонімних) про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону та порядок їх розгляду визначаються цим Законом.

Повідомлення підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація містить фактичні дані, що вказують на можливе вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень цього Закону, які можуть бути перевірені.

Повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, здійснене через зовнішні або внутрішні канали повідомлення такої інформації, підлягає попередньому розгляду уповноваженою особою у строк не більше десяти робочих днів з дня внесення цієї інформації до Єдиного порталу повідомлень викривачів.

У разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не відповідає вимогам цього Закону, його подальший розгляд здійснюється у порядку, визначеному для розгляду звернень громадян, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

У разі якщо під час попереднього розгляду повідомлення встановлено, що воно не належить до компетенції органу або юридичної особи, до якого (якої) воно надійшло, подальший розгляд такого повідомлення припиняється, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення, з одночасним роз`ясненням щодо компетенції органу або юридичної особи, уповноважених на здійснення розгляду чи розслідування фактів, викладених у повідомленні.

У разі якщо наведена у повідомленні інформація стосується уповноваженої особи органу або юридичної особи, до якого (якої) надійшло таке повідомлення, порядок розгляду такого повідомлення визначається керівником відповідного органу або юридичної особи.

У разі якщо наведена у повідомленні інформація стосується керівника органу або юридичної особи, до якого (якої) воно надійшло, таке повідомлення у триденний строк надсилається суб`єкту, уповноваженому здійснювати розгляд чи розслідування фактів, викладених у повідомленні, про що інформується особа, яка здійснила повідомлення.

У разі якщо за результатами попереднього розгляду повідомлення викладена у ньому інформація підтверджується, винні особи притягаються до дисциплінарної відповідальності уповноваженим на це суб`єктом відповідного органу або юридичної особи.

У разі якщо в ході проведення попереднього розгляду виявляються ознаки корупційного правопорушення чи правопорушення, пов`язаного з корупцією, матеріали передаються відповідному спеціально уповноваженому суб`єкту у сфері протидії корупції або Державному бюро розслідувань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що викривач це фізична особа, яка відповідає певним умовам, а саме: володіє інформацією про можливі факти корупційних правопорушень фактичними даними, а саме про обставини правопорушення, місце і час його вчинення та особу, яка вчинила правопорушення; переконана у достовірності цієї інформації; отримала цю інформацію під час трудової, професійної, господарської, громадської, наукової діяльності, проходження служби чи навчання.

Колегія суддів вважає, що законодавство України розрізняє заявників та викривачів. Різниця між ними полягає в тому, що будь-яка фізична особа може повідомити про корупцію, якщо переконана, що відома їй інформація є достовірною. Але за відсутності сукупності умов, визначених Законом, фізична особа є заявником і на неї не поширюються права та гарантії захисту викривача.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 11 Закону № 1700-VII Національним агентством з питання запобігання корупції надані роз`яснення від 12.06.2023р. № 2 «Щодо правового статусу викривача» , у яких зазначено, що відповідно до вимог абз. 20 ч. 1 ст. 1 та абз. 2 ч. 2 ст. 53-2 Закону особа вважається викривачем за сукупності таких умов:

- здійснити повідомлення повинна фізична особа (громадянин України, іноземець, особа без громадянства), у якої наявне переконання, що інформація є достовірною;

- наведена у повідомленні інформація має містити фактичні дані, що підтверджують можливе вчинення іншою особою корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень Закону, які можуть бути перевірені;

- повідомлена особою інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходження нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання Таким чином, у разі відсутності хоча б однієї вищевказаної умови, особа не може вважатися викривачем.

Крім того, якщо особа повідомляє інформацію, про яку вона дізналась із відкритих джерел (наприклад, з публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), на неї не поширюватимуться права та гарантії захисту викривача, оскільки така інформація є загальнодоступною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку, позивач не відповідає умовам, наведеним у статтях 1, 53-2 Закону№ 1700-VII, а тому не може вважатись викривачем корупції, у зв`язку з повідомленням ним інформації про вчинені заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області ОСОБА_2 правопорушення (про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону) за його повідомленнями від 31.03.2024 унікальний ідентифікатор повідомлення ВСВ 6 та від 01.04.2024 унікальний ідентифікатор повідомлення АСС 7.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

У постанові Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Окрім того, колегія суддів вказує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Під час розгляду справи судом не встановлено протиправну бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру по невжиттю в межах своїх повноважень заходів щодо припинення правопорушень, вчинених заступником начальника Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Рєпіною Вікторією Андріївною, про які було позивачем повідомлено 31.03.2024 унікальний ідентифікатор повідомлення ВСВ 6 та 01.04.2024 унікальний ідентифікатор повідомлення АСС 7.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів, з наданням таким фактам відповідної правової оцінки.

Щодо стягнення з позивача на користь третьої особи судових витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, третьою особою ОСОБА_2 була подана заява 26.08.2024р. у якій просила суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн..

На підтвердження розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, були додані копії: ордера серії АХ №1139452 та свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності серії ДН №5057, договору від 28.06.2023 №28-06/1 про надання правової допомоги, додаткової угоди №1 від 14.08.2024р., акту від 23.08.2024р. приймання-передачі виконаних робіт/послуг із надання правової допомоги із детальним описом робіт/послуг.

Також було додано копію поштової квитанції ( з описом) про надіслання 26.08.2024р. на адресу позивача наведеної вище заяви з відповідними додатками на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України , має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Частиною 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, зокрема, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Положення частин першої та другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020р. по справі №280/1765/19 (адміністративне провадження №К/9901/607/20) зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема складності справи, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При цьому, згідно з висновками Верховного Суду, що, зокрема, наведені в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При вирішення питання щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дослідив надані третьою особою докази, і встановив, що між фізичною особою ОСОБА_2 та адвокатом Розумовським Олександром Сергійовичем було укладено договір від 28.06.2023р. №28-06/1 про надання правової допомоги.

Особу адвоката встановлено на підставі ордера серії АХ №1139452 та свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності серії ДН №5057.

До наведеного договору 14.08.2024р. було укладено додаткову угоду № 1, яка визначає тарифи за надання професійної правничої допомоги за Договором про надання правової правничої допомоги № 28-06/1 від 28.06.2023, укладеним між Адвокатом Розумовським Олександром Сергійовичем і ОСОБА_2 в частині надання професійної правової (правничої) допомоги за наступним дорученням (роботою/напрямком): адміністративна справа №200/5125/24, Донецькому окружному адміністративному суді за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, третя особа Рєпіна В.А. про визнання противних дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п.3 додаткової угоди від 14.08.2024р. №1 тарифи за надання професійної правничої (правової) допомоги з питань визначених у пункті 1.1.1. цієї додаткової угоди: 3000 грн за одну годину професійної правничої (правової) допомоги не пов`язаної з прибуттям для учасників та/або участю в судовому засіданні; 3000 грн участь в одному судовому засіданні в суді незалежно від тривалості.

23.08.2024р. було складено акт приймання-передачі виконаних робіт/послуг із надання правової допомоги із детальним описом робіт/послуг яким визначено, що на складання/подання письмових пояснень адвокатом витрачено 4 години; на пошук, вивчення та аналіз практики Верховного Суду витрачено 1 годину. Всього адвокатом витрачено 5 годин. Загальна вартість професійної правничої допомоги за цим актом складає 15000 грн. з терміном сплати до 31.12.2024 року. (п.4 акту).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи з предмета та підстав позову, обсягу виконаних безпосередньо адвокатом робіт, розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн. є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета позову, а тому судом першої інстанції правомірно було їх стягнуто з позивача.

Доводи апелянта про те, що в порушення вимог ст.ст.162-165 КАС України третя особа не направила на адресу позивача копії пояснень з доданими до них документами на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.133-146) третьою особою ОСОБА_2 було подані письмові пояснення від 26.08.2024р. у яких заявлено клопотання про стягнення з позивача на її користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., до якої було додані копії: ордера серії АХ №1139452 та свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності серії ДН №5057, договору від 28.06.2023 №28-06/1 про надання правової допомоги, додаткової угоди № 1від 14.08.2024р., акту від 23.08.2024р. приймання-передачі виконаних робіт/послуг із надання правової допомоги із детальним описом робіт/послуг.

Також було долучено копію поштової квитанції (з описом) за №599 від 26.08.2024р., яка підтверджує факт надіслання на адресу позивача наведених вище письмових пояснень із відповідними додатками на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Колегія суддів також звертає увагу, що на запит позивача 24.10.2024р. судом першої інстанції на електрону адресу позивача було надіслано копію матеріалів справи, яка також містила в собі пояснення третьої особи ОСОБА_2 від 26.08.2024р. з відповідними додатками на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, що підтверджується супровідним листом Донецького окружного адміністративного суду від 24.10.2024 року про надсилання матеріалів справи та реєстром вихідної кореспонденції комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду».

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно було прийнято рішення про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 р. у справі №200/5125/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 р. у справі №200/5125/24 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена 23 січня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко