Справа № 280/11431/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 січня 2025 року Справа № 280/11431/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії старшого державного виконавця Білана Дмитра Геннадійовича відділу примусового виконання рішень Управління Забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса), по порядку стягненню виконавчого збору з пенсійного рахунку позивача, а саме не відповідність суми стягнення приписам статті 70 Закону України «Про виконавчий збір», відповідно до виконавчого провадження №751499 від 28.05.2024 по постанові про стягнення виконавчого збору №61474343 від 27.05.2024;

зобов`язати старшого державного виконавця Білана Дмитра Геннадійовича відділу примусового виконання рішень Управління Забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) зробити повернення на пенсійний рахунок позивача надмірно протизаконно стягнутих сум, починаючи з 25 листопада 2024 року.

Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року позовна заява залишена без руху.

23 грудня 2024 року до суду надійшла заява, в якій позивач уточнює, що належним відповідачем по даній справі повинен бути: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 07 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін. Витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) належним чином засвідчені та якісні копії: платіжної вимоги, на підставі якої стягнуті з рахунку позивача 37578,23 грн; постанови про стягнення виконавчого збору від 27.05.2024 ВП №61474343, постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2024 ВП №75149992, постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 28.05.2024 №75150094, постанови про стягнення виконавчого збору від 27.05.2024 ВП №61474343.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.05.2024 старшим державним виконавцем Біланом Д.Г. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесена поставнова №61474343 про стягнення виконавчого збору при виконанні виконавчого листа №335/1940/15-ц. 28.05.2024 державний виконавець відкрив виконавче провадження №751499 про виконання постанови про стягнення виконавчого збору. Сума боргу по справі №335/1940/15-ц визначена у доларах США, тому деякий час з пенсійного рахунку позивача не було стягнень. Але 26.11.2024 з арештованого рахунку позивача в АТ «Ощадбанк» було відповідно до платіжної вимоги, яка надійшла з відділу примусового виконання рішень було стягнуто 37578,23 гривень. Позивач не ставить питання перед судом про стягнення виконавчого збору у гривнях, це є предметом розгляду суду загальної юрисдикції, але чим керувався державний виконавець стягуючи 37578,23 гривні. Якщо керуватися Законом України «Про виконавче провадження», то у статті 70 частини 2 визначено: за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 %. Пенсія позивача дорівнює 20799 грн. 20% від пенсії становить 4149,8грн. Позивач, не погодившись з діями відповідача по порядку стягненню виконавчого збору з його пенсійного рахунку, а саме не відповідність суми стягнення приписам статті 70 Закону України «Про виконавчий збір», відповідно до виконавчого провадження №751499 від 28.05.2024 по постанові про стягнення виконавчого збору №61474343 від 27.05.2024, звернувся з даним позовом до суду. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

15 січня 2025 року до суду надійшла заява, в якій відповідач повідомив про те, що у межах зведеного виконавчого провадження № 75150512 відділом у порядку сталої взаємодії банківських установ та органів ДВС неодноразово через автоматизовану систему виконавчого провадження надсилались платіжні інструкції на примусове списання коштів виключно в електронній формі. В той же час, відділ не має технічної можливості наразі надати такі платіжні інструкції до суду, оскільки внаслідок цілеспрямованої кібератаки на державні реєстри України та у зв`язку з тимчасовим обмеженням доступу до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в тому числі з 19.12.2024 призупинено роботу автоматизованої системи виконавчого провадження, до якої виконавцями вносяться відомості про всі прийняті рішення у виконавчому провадженні.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав на те, що з метою виконання рішень у межах зведеного виконавчого провадження № 75150512 державним виконавцем відділу винесено постанови про арешт коштів боржника, якими накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Таким чином, державний виконавець відділу визначив банківським установам порядок виконання зазначених постанов, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/ або звернення стягнення, на які заборонено законом. Разом з тим, банківські установи (у тому числі Філія - Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк") не повідомляли державного виконавця про спеціальний режим коштів боржника та не повертали виконавцю його постанови без виконання, хоча це є прямим обов`язком банку. Банківські установи, на які нормами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанови державного виконавця відділу про накладення арешту на кошти боржника виконали в повному обсязі. Зазначене свідчить про те, що рахунки боржника банківські установи не визнали та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Про відкриття зведеного виконавчого провадження № 75150512 та про винесення постанов про арешт коштів боржник був обізнаний, оскільки власноручно 29.05.2024 отримав документи зведеного виконавчого провадження №75150512, про що свідчить особистий підпис боржника. На даний час вищезазначені оскаржувані рішення державного виконавця під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 75150512 (у тому числі, постанови про арешт коштів боржника) проводено на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначений законодавством. Під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 75150512 з метою списання коштів з арештованих рахунків боржника до банківських установ відділом в електронній формі періодично надсилаються платіжні інструкції на примусове списання коштів. Таким чином, грошові кошти у сумі 37578,23 грн., які було 25.11.2024 списано з арештованих рахунків боржника ОСОБА_1 , зараховано у погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 75150512 у тому числі як погашення боргу у доларах США на момент зарахування коштів на рахунок відділу на 25.11.2024 за курсом Національного банку України. Посилання позивача на Закон України "Про виконавчий збір" є безпідставним, оскільки такого нормативно-правовового акту не існує. Боржник помилково посилається на порушення механізму виконання рішень, визначеного у ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", який не застосовувася під час виконання зведеного виконавчого провадження № 75150512, не зважаючи на те, що арешт рахунків та примусове списання коштів з арештованих рахунків проводиться у зовсім іншому порядку, згідно вимог ст.ст. 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження". Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив зазначено, що відповідач не бажає дотримуватися вимог статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», а безпідставно посилається на статті 48, 56 цього Закону і що відповідно до норм вказаних статей відповідач і здійснює виконання про стягнення виконавчого збору. Наведені відповідачем статті знаходяться у Розділі VII Закону України «Про виконавче провадження» і визначає порядок стягнення на майно боржника. Саме про це йде річ у статті 48, але у боржника не має ні майна (позивач є ВПО і майно знаходиться у селищі Степногірськ), ні коштів. Стаття 56 вказаного вище Закону визначає арешт і вилучення майна (коштів) боржника норми цих статей не надають права відповідачу стягувати гроші з пенсійного рахунку позивача і тут потрібно керуватися ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Ця стаття знаходиться у Розділі ІХ вказаного Закону і цей Розділ передбачає звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника. Позивач має пенсійний рахунок у АТ «Ощадбанк», на який надходять щомісячна пенсія і більше грошових коштів на цей рахунок не надходить. Посилання відповідача, що він повинен, при стягненні з боржника виконавчого збору керуватися статтями 48,56 Закону України «Про виконавче провадження» суперечить частині 2 статті 19 Конституції України (норми якої є нормами прямої дії) та приписами статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд установив такі обставини.

На примусовому виконанні у відділі перебувають виконавчі провадження, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 75150512:

виконавче провадження № 75150094 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, яку видав 27.05.2024 відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про «стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого збору у сумі: 547,24 долари США (USD) та 267,57 гривні (UAH)»;

виконавче провадження № 75149992 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, яку видав 27.05.2024 відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про «стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого збору у сумі: 1036,71 долари США (USD) та 457,69 гривні (UAH)»;

виконавче провадження № 75150053 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, яку видав 27.05.2024 відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про «стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого збору у сумі: 16,61 гривні (UAH)».

З метою виконання рішень у межах зведеного виконавчого провадження № 75150512 державним виконавцем відділу винесено постанови про арешт коштів боржника, якими накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 75150512 з метою списання коштів з арештованих рахунків боржника до банківських установ відділом в електронній формі періодично надсилаються платіжні інструкції на примусове списання коштів.

Грошові кошти у сумі 37578,23 грн, які було 25.11.2024 списано з арештованих рахунків боржника ОСОБА_1 , зараховано у погашення заборгованості за зведеним виконавчим провадженням № 75150512, у тому числі як погашення боргу у доларах США на момент зарахування коштів на рахунок відділу на 25.11.2024 за курсом Національного банку України.

Позивач, не погодившись з діями відповідача по порядку стягнення виконавчого збору з його пенсійного рахунку, а саме не відповідність суми стягнення приписам статті 70 Закону України «Про виконавчий провадження», відповідно до виконавчого провадження №751499 від 28.05.2024 по постанові про стягнення виконавчого збору №61474343 від 27.05.2024, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, другої статті 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За положенням статті 10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 14, 21 частини першої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти/електронні гроші боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Статтею 48 Закону №1404-VIII врегульовані питання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, частиною першою статті 48 Закону №1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону №1404-VIII, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною четвертою статті 48 Закону №1404-VIII передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках та електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Законом №1404-VIII також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 56 Закону №1404-VIIІ передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

За змістом частини другої та третьої статті 56 Закону №1404-VIIІ, арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частиною четвертою статті 56 Закону №1404-VIIІ передбачено, що копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція № 512/5).

Відповідно до пункту 7 Розділу І Інструкції №512/5, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, на таку постанову накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Постанови, винесені в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, отримуються стягувачем за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження в рамках інформаційної взаємодії, а також в електронному кабінеті в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами (далі - ЄСІТС) (за наявності).

У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону.

Інші посадові особи органів державної виконавчої служби у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

Відповідно до пункту 8 Розділу VIII Інструкції №512/5, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку/електронного гаманця, на якому знаходяться кошти/електронні гроші, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти/електронні гроші на всіх рахунках/електронних гаманцях боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу Інструкції.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника не є виконавчим документом в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», технічні недоліки в її оформленні, самі по собі не можуть вважатись беззаперечними підставами для визнання постанови протиправною.

При цьому, за вимогами законодавства передбачено зазначення у постанові, як реквізитів рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, так і зазначення, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. Отже, державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом, встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Суд зазначає, що вимогами законодавства обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення на які заборонено законом, та обов`язок банку (фінансової установи) повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання або на грошові кошти, на які заборонено звертати стягнення.

За статтею 68 Закону №1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону №1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, такі виплати, як пенсія та соціальні виплати не визначені законом як виплати на які не може бути звернено стягнення та суми із яких не здійснюється стягнення.

При цьому у відповідності до пунктів 1, 3, 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань здійснюються відповідно до статей 68 - 70 Закону №1404-VIII.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі.

Постанова повинна містити: повне найменування та місцезнаходження підприємства, установи, організації, прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи чи фізичної особи - підприємця, якій надсилається постанова, та її місце проживання; порядок стягнення суми боргу; розмір відрахувань; реквізити рахунку органу державної виконавчої служби, рахунку приватного виконавця, на який необхідно перераховувати стягнуті кошти; вимогу щодо направлення звітів про здійснені відрахування та виплати із зазначенням періодичності подання звітів та адреси, на яку необхідно направляти звіти; роз`яснення про відповідальність за невиконання законних вимог виконавця, порушення вимог Закону ( у тому числі за несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника). Постанова підписується виконавцем.

Контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.

За кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою (додаток 9).

Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Суд зазначає, що встановлення статтею 70 Закону №1404-VIII відрахувань у певному відсотковому визначенні від пенсії боржника покликане гарантувати людині його право, що становить одне з основних прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із пенсії, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту.

Накладення арешту на кошти, що складають пенсію боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають пенсію боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти пенсії боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Суд наголошує, що зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини 4 статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із пенсії, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини 2 вищевказаної статті.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону №1404-VIII).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження№ 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

При цьому передбачене абзацом 2 частини другої статті 59 Закону №1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 520/4794/20 (провадження № К/9901/18373/20), про оскарження дій державного виконавця з арешту грошових коштів боржника - фізичної особи у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса, дійшов висновку що банк повинен повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунках боржника та повернути постанову про накладення арешту на грошові кошти, накладення арешту на які заборонено законом. Одночасно боржник, звертаючись до виконавця з заявою про неможливість накладення арешту на кошти на рахунку та/або про зняття арешту, повинен надати підтверджуючі документи.

У постанові від 22 липня 2021 року у справі №280/3860/20 (провадження №К/9901/32604/20) про оскарження постанови державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти боржника - фізичної особи Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, встановивши, що постанова про накладення арешту містить застереження для банку про неможливість накладення арешту на кошти, звернення стягнення на які заборонено законом, дійшов до висновку про законність такої постанови виконавця і переконливих підтверджень про спеціальний режим банківського рахунку виконавцю надано не було, оскільки на зазначений рахунок було перераховано також кошти, що не були заробітною платою позивачки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 дійшла до висновку, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

При цьому, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 та 24 лютого 2021 року у справах № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20), №756/1927/15-ц (провадження № 61-14725св20), від 01 вересня 2021 року у справі №711/4732/16-ц (провадження № 61-3203св21), суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зняття арешту із зазначених коштів, оскільки вони переказані платником боржнику і з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунку клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів, тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат) та набули статус вкладу.

Проте, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 також дійшла до висновку, що висновок суду, який за загальним змістом цих постанов полягає у тому, що зарахування коштів заробітної плати на картковий рахунок змінює їх правову природу і в зв`язку з чим, на ці кошти можливе накладання арешту у виконавчому провадженні є помилковим, з огляду на висновки, що висловлені у цій постанові у пунктах 53-77. Крім того, порядок здійснення виконавчого провадження визначається не змістом правовідносин між банком та боржником, а положеннями спеціального законодавства, що регулює таке провадження та процедури і обсяги стягнення боргу у виконавчому провадженні, а тому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити у цій частині від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зазначених у пункті 82 цієї постанови.

Також суд зазначає, що пунктом 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, а також сплачувати податки, збори без урахування такого арешту, за умови що такий поточний рахунок визначений для здійснення видаткових операцій у порядку, встановленому цим підпунктом. Звернення стягнення у межах зазначеної суми на такому рахунку не здійснюється; юридичні особи - боржники, самозайняті особи (які використовують найману працю фізичних осіб), на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, можуть здійснювати видаткові операції з поточних рахунків виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти розмірів мінімальної заробітної плати на місяць на одного працівника такої юридичної особи чи самозайнятої особи, а також для сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Контроль за дотриманням встановлених законом вимог під час здійснення виплат покладається на службових осіб юридичної особи - боржника, самозайняту особу відповідно; припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації); визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Забороняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві: «… 26.11.2024 з арештованого рахунку позивача в АТ «Ощадбанк» було відповідно до платіжної вимоги, яка надійшла з відділу примусового виконання рішень було стягнуто 37578,23 гривень. Позивач не ставить питання перед судом про стягнення виконавчого збору у гривнях, це є предметом розгляду суду загальної юрисдикції, але чим керувався державний виконавець стягуючи 37578,23 гривні. Якщо керуватися Законом України «Про виконавче провадження», то у статті 70 частини 2 визначено: за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 %. Пенсія позивача дорівнює 20799 грн. 20% від пенсії становить 4149,8грн. …».

У поданому позові позивач просить визнати протиправними дії відповідача по порядку стягненню виконавчого збору з пенсійного рахунку позивача, а саме не відповідність суми стягнення приписам статті 70 Закону України «Про виконавчий збір», відповідно до виконавчого провадження №751499 від 28.05.2024 по постанові про стягнення виконавчого збору №61474343 від 27.05.2024.

Разом з тим в матеріалах справи відсутнє підтвердження про належність рахунку, відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я позивача, до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

Позивач не надав ні суду, ні державному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є його пенсійними виплатами, які розміщені на рахунку призначеному для їх зарахування.

В той же час, у позивача не має обмежень отримати вказані відомості від банку.

Також, відсутні докази того, що позивач звертався до відповідача з заявою, в якій повідомляв, що на рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк» надходить пенсія, на який накладено арешт постановою про арешт коштів боржника.

Сторонами не заперечується той факт, що у постановах про накладення арешту на кошти, державний виконавець зазначив: «крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику».

Отже, з огляду на приписи ч. 3 ст. 52 Закону № 1404-VIII, державним виконавцем в постановах про арешт коштів боржника встановлено обмеження щодо накладення арешту на кошти, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також, суд наголошує, що позивачем не було надано жодного доказу в підтвердження звернення ним до банку щодо необхідності повідомлення банком державного виконавця в межах виконавчого провадження, яким накладено арешт на кошти боржника, про цільове призначення коштів на рахунках боржника. Відтак, у матеріалах цієї справи відсутні докази які б свідчили не вжиття банком відповідних заходів та не реагування на звернення позивача, а тим більше бездіяльність відповідача після отримання вказаної інформації від банку.

Вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась із позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, та наявність повноважень та правомірності дії відповідача в межах, визначених частиною 2 статті 2 КАС України.

Встановивши наявність у особи, яка звернулась з позовом до суду, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання вказаного права (інтересу) і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Зміст суб`єктивного матеріального права, або охоронюваного законом інтересу визначається не предметом позову, а його підставою.

Під підставою позову, слід розуміти фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога (вимоги) позивача. Зокрема, йдеться про юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, та які зумовлюють виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин, а також інші доказові факти, на підставі яких можна зробити висновок про наявність або відсутність зазначених юридичних фактів.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (69095, м.Запоріжжя, вул.Приходська, 58, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 24.01.2025.

Суддя Ж.М. Чернова