Справа № 600/5338/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 січня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/5338/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григораша В.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Вепрюк А.В.,

представника позивача не з`явився,

представник відповідача Теутуляк С.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву Головного управління ДПС у Чернівецькій області про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Пославський Віталій Сігізмундович до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.05.2024 №00000/4652/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 364179,36 грн, в тому числі 344932,46 грн - основний платіж, 19246,90 грн - штрафні (фінансові) санкції;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.05.2024 №00000/4657/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 30347,83 грн, з яких 28743,92 грн - основний платіж, 1603,91 грн - штрафні (фінансові) санкції;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.05.2024 №00000/4665/Ж10/24-13-24-04, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 134685,00 грн, в тому числі 107748,00 грн - основний платіж, 26937,00 грн - штрафні (фінансові) санкції;

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 07.05.2024 №Ф-00000/4661/Ж10/24-13-24-04 щодо сплати заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 332245,64 грн;

визнати протиправним та скасувати рішення від 07.05.2024 №00000/4663/Ж10/24-13-24-04 щодо застосування штрафних санкцій по єдиному внеску в розмірі 16540,86 грн.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду Григороша В.О. прийнято уточнену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання по справі на 10:00 год. 27.12.2024.

У судовому засіданні, призначеному на 27.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 1 місяць та задоволено клопотання представника позивача про оголошення перерви. Перерву оголошено до 09:00 год 21.01.2025.

У судовому засіданні, призначеному на 21.01.2025, представником відповідача заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з посиланням на пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 21.01.2025 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши думку представника відповідача, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Так, ч.1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яка відповідно до ч.1 ст.122 КАС України може бути подана в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами

Частиною ч.1 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Як уже зазначено, ч.1 ст. 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, у тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктом 56.18 ст.56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до п.56.19 ст.56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

У постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 Верховний Суд зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.

При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Аналіз ст.102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом.

Отже, Верховний Суд у складі судової палати вважає, що зазначений у п.102.1 ст.102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Крім того, зміст правовідносин щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу, якими цим органом платнику податків визначаються грошові зобов`язання, свідчить про те, що вони об`єктивно не можуть існувати як спірні протягом 1095 днів (або у відповідних випадках 2555 днів) з дня отримання відповідного податкового повідомлення-рішення.

Зазначене обґрунтовується, зокрема, обов`язком сплатити визначені контролюючим органом грошові зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п.57.3 ст.57 ПК України). У разі оскарження податкового повідомлення-рішення в судовому порядку грошові зобов`язання вважаються неузгодженими до набрання законної сили відповідним рішенням суду (абз.4 п.56.18 ст.56 ПК України).

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, є податковим боргом у розумінні ПК України (п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

З дня виникнення податкового боргу майно платника опиняється у специфічному правовому режимі обмеження, яке встановлюється статтями 88-89 ПК України, що має свої правові наслідки. Зокрема, із цього дня майно платника податків опиняється у податковій заставі, яка поширюється на будь-яке його майно (за винятком установлених законодавством обмежень (випадків).

Крім того, у разі несплати узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством короткі строки контролюючий орган наділяється правом вживати заходи задля забезпечення їх сплати (заходи примусу). Першим етапом вжиття таких заходів є направлення платникові податків податкової вимоги (стаття 59 ПК України), а вже через 60 днів з дня її надіслання (вручення) контролюючий орган набуває право на стягнення коштів платника податків та продаж його майна, яке перебуває в податковій заставі (п.95.2 ст.95 ПК України).

Тобто у разі невиконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган з огляду на компетенцію, встановлену нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків, зокрема, шляхом виявлення джерел погашення податкового боргу та контролю за дотриманням платником податків черговості погашення податкового боргу згідно із черговістю його виникнення.

Також ПК України встановлює відповідальність платників податків у разі порушення строків сплати грошових зобов`язань (ст.126 ПК України).

Отже, численні юридичні наслідки, які з огляду на положення ПК України виникають або можуть виникнути внаслідок реалізації контролюючим органом своїх повноважень та обов`язків, після того, як визначене контролюючим органом грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого, настають у значно менший строк, ніж 1095 днів. Тому надання такого строку для звернення до суду з вимогою про оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу щодо визначення грошового зобов`язання створювало б непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, зокрема, щодо обсягу прав і обов`язків як платників податків, так і контролюючих органів. Зокрема така непропорційність здатна створити стан невизначеності щодо легітимності дій контролюючого органу, вчинених у законний спосіб у межах строку давності, встановленого статтею 102 ПК України, оскільки після звернення платника податків з відповідним позовом до суду раніше узгоджені грошові зобов`язання стають неузгодженими.

У зв`язку з наведеним право ініціювати в судовому порядку спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання об`єктивно не може існувати протягом 1095 днів, оскільки така тривалість порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування податкової системи.

Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі судової палати вважає помилковим твердження позивача про те, що як за загальним правилом, так і у разі попереднього адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення строк звернення до суду становить 1095 днів відповідно до положень п.56.18 ст.56 ПК України, оскільки ця норма права не встановлює процесуальних строків, а лише закріплює право платника податків на оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення в суді в будь-який момент після його отримання із застереженням про те, що реалізація такого права за загальним правилом стає неможливою поза строками давності, які закріплені в ст. 102 ПК України.

Також ця норма закріплює обмеження на позасудовий порядок оскарження відповідних рішень податкового органу, у разі їх оскарження в судовому порядку, та визначає зміну правового стану грошового зобов`язання на неузгоджене.

Водночас п.56.19 ст.56 ПК України прямо встановлює строк для звернення до суду у разі застосування платником податку досудового порядку оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання, і цей строк становить один місяць від наступного дня після закінчення процедури адміністративного оскарження.

Отже, Верховний Суд у складі судової палати вважає, що колізія між нормами п.56.18 і п.56.19 ст.56 ПК України відсутня, оскільки вони не припускають множинного трактування прав платників податків.

Водночас, норма п.56.19 ст.56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України); вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №200/10626/19-А.

Отже, строк звернення до суду із позовними вимогами про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення становить:

- шість місяців з дня, коли особа дізналася про прийняття такого податкового повідомлення-рішення у випадку невикористання процедури досудового врегулювання спору (адміністративного оскарження) відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України;

- один місяць з дня, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 статті 56 ПК України у випадку використання процедури досудового врегулювання спору (адміністративного оскарження).

Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є податкові повідомлення-рішення від 07.05.2024 №00000/4652/Ж10/24-13-24-04, №00000/4657/Ж10/24-13-24-04, №00000/4665/Ж10/24-13-24-04, податкова вимога від 07.05.2024 №Ф-00000/4661/Ж10/24-13-24-04 та рішення щодо застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 07.05.2024 №00000/4663/Ж10/24-13-24-04.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався правом на адміністративне оскарження та 31.05.2024 позивачем подано до Державної податкової служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення від 07.05.2024 №00000/4652/Ж10/24-13-24-04, №00000/4657/Ж10/24-13-24-04, №00000/4665/Ж10/24-13-24-04.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 01.08.2024 №23445/6/99-00-06-01-03-06 податкові повідомлення-рішення від 07.05.2024 №00000/4652/Ж10/24-13-24-04, №00000/4657/Ж10/24-13-24-04, №00000/4665/Ж10/24-13-24-04 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вказане рішення отримано позивачем 20.08.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення по вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Водночас, до суду з позовною вимогою, щодо оскарження податкових повідомлень-рішень від 07.05.2024 №00000/4652/Ж10/24-13-24-04, №00000/4657/Ж10/24-13-24-04, №00000/4665/Ж10/24-13-24-04 позивач звернувся лише 20.11.2024, а не 20.09.2024, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

Окрім цього, як встановлено судом, позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження й рішення щодо застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 07.05.2024 №00000/4663/Ж10/24-13-24-04, шляхом подання до Державної податкової служби України скарги.

Проте, рішенням Державної податкової служби України від 19.06.2024 №18490/6/99-00-06-02-01-06 повідомлено позивача про те, що скарга на рішення щодо застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 07.05.2024 №00000/4663/Ж10/24-13-24-04 залишена без розгляду, у зв`язку з пропуском процесуального строку останньої.

Вказане рішення Державної податкової служби України від 19.06.2024 №18490/6/99-00-06-02-01-06 надіслано позивачу за адресою: вул. Полєтаєва, 9,51, м. Чернівці, проте 05.07.2024 конверт повернувся на адресу Державної податкової служби України з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до абз.3 п. 5 розділу ІХ Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та іншими особами та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916 (далі Порядок №916) рішення вважається надісланим (наданим) фізичній особі - платнику податків, якщо його вручено особисто фізичній особі або її законному представнику під розписку чи надіслано засобами поштового зв`язку (з повідомленням про вручення) чи електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 Податкового кодексу України) на адресу, зазначену у скарзі як адреса, на яку необхідно надіслати рішення за результатами розгляду скарги, а у разі незазначення такої адреси в скарзі - на податкову адресу платника податків.

Згідно п.6 Порядку №916 у разі якщо пошта не може вручити платнику податків рішення за результатами розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти рішення за результатами розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків або з інших причин, рішення за результатами розгляду скарги вважається врученим платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Таким чином, рішення Державної податкової служби України від 19.06.2024 №18490/6/99-00-06-02-01-06 вважається врученим позивачу 05.07.2024.

Отже, місячний строк звернення до суду щодо оскарження рішення щодо застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 07.05.2024 №00000/4663/Ж10/24-13-24-04 закінчився 05.08.2024.

Однак, до суду із позовною вимогою щодо оскарження рішення щодо застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 07.05.2024 №00000/4663/Ж10/24-13-24-04, позивач звернувся лише 20.11.2024.

Таким чином, з огляду на наведені норми чинного законодавства, беручи до уваги адміністративне оскарження податкового повідомлення-рішення від 07.05.2024 №00000/4652/Ж10/24-13-24-04, №00000/4657/Ж10/24-13-24-04, №00000/4665/Ж10/24-13-24-04 та рішення щодо застосування штрафних санкцій по єдиному внеску від 07.05.2024 №00000/4663/Ж10/24-13-24-04, суд приходить до висновку про пропущення позивачем місячного строку звернення до суду із вимогами щодо їх оскарження в судовому порядку.

Окрім цього, як встановлено судом, предметом даних спірних відносин є також податкова вимога від 07.05.2024 №Ф-00000/4661/Ж10/24-13-24-04.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану податкову вимогу листом Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 07.05.2024 №7827/6/24-13-24-04 надіслано позивачу на його поштову адресу та отримано ним 18.05.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням по вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

З матеріалів справи встановлено, що правом на адміністративне оскарження податкової вимоги від 07.05.2024 №Ф-00000/4661/Ж10/24-13-24-04 шляхом подання скарги, позивач не скористався, а тому враховуючи положення п.56.18 статті 56 ПК України, строк звернення до суду щодо ї оскарження становить шість місяців з дня, коли особа дізналася про прийняття такого податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, шестимісячний строк звернення до суду із позовною вимогою щодо оскарження податкової вимоги від 07.05.2024 №Ф-00000/4661/Ж10/24-13-24-04 закінчився 18.11.2024.

Проте, з позовною заявою щодо оскарження такої податкової вимоги, позивач звернувся лише 20.11.2024, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

При цьому суд зазначає, що у постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Верховний Суд у постанові від 20.04.2021 у справі №640/17351/19 зазначав про те, що визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, розглянувши позовну заяву у даній справі судом встановлено, що такий позов подано з пропуском строку звернення до суду.

При цьому, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 3 ст. 123 КАС України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В свою чергу, ч. 4 ст. 123 КАС України встановлено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведені приписи ст. 123 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху, для подання позивачем до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав поважності пропуску цього строку та відповідних доказів.

Суд звертає увагу позивача на те, що згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд пропонує позивачу надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав поважності пропуску цього строку та відповідних доказів, то підстави для залишення позову без розгляду наразі відсутні, а тому суд частково задовольняє подану відповідачем заяву.

Керуючись статтями 122, 123, 171, 241, 248, 262 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Головного управління ДПС у Чернівецькій області про залишення позову без розгляду, - задовольнити частково.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - залишити без руху.

3. Встановити позивачу десятиденний строк, з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у встановлений строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Ухвала у повному обсязі буде складена протягом п`яти днів.

Суддя В.О. Григораш

Повний текст складено 22.01.2025.