Справа № 200/4624/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року справа №200/4624/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року (повне судове рішення складено 30 вересня 2024 року) у справі № 200/4624/24 (суддя в І інстанції Троянова О.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , платник податків) через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі ГУ ДПС у Донецькій області, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.04.2024: № 631/05-99-07-04, на суму штрафних санкцій в розмірі 1930 грн; № 632/05-99-07-04 на суму штрафних санкцій в розмірі 5100 грн; № 633/0599-07-04 на суму штрафних санкцій в розмірі 10 000 грн № 634/05-99-07-04 на суму штрафних санкцій в розмірі 17 000 грн. Також просив стягнути витрати на правову допомогу адвоката в сумі 8000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 березня 2024 року працівниками відповідача було проведено фактичну перевірку його магазину, за результатами якої було встановлено: факт проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування, найменування підакцизних товарів із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, цін товару та обліку їх кількості, а саме 11.03.2024 об 11.33 години у магазині був проданий підакцизний товар: 1 пачка сигарет за ціною 110 грн, у чеку не зазначена назва товару сигарет, тобто порушено п. 11 ст. 3 Закону України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон № 265/95-ВР); не проведення продавцем ОСОБА_2 розрахункових операцій через РРО та невидача відповідного розрахункового документу, а саме 12.03.2024 о 13.20 годині був реалізований підакцизний товар 10 пачок сигарет «CAMEL yellow» за ціною 105 грн, 8 пачок сигарет «PARLAMENT aqua blue» за ціною 110 грн, внаслідок чого порушено пункти 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР; факт реалізації алкогольних напоїв 08.03.2024 о 7 годині 24 хвилини без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме було здійснено продаж 1 пляшки слабоалкогольного напитку який згідно коду УКТ ЗЕД 220890 є алкогольним напоєм за ціною 25 грн, таким чином порушено вимоги статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (із змінами та доповненнями, далі Закон № 481/95-ВР); факт реалізації тютюнових виробів за ціною вищою від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби встановлені виробниками, а саме: 12.03.2024 о 13 годині 20 хвилин у магазині, в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 був реалізований підакцизний товар 8 пачок сигарет «CAMEL yellow» за ціною 105 грн, 8 пачок сигарет «PARLAMENT aqua blue» за ціною 110 грн, вказана ціна на пачці CAMEL yellow 94,29 грн, з урахуванням 5% акцизного податку сигарети повинні коштувати 99 грн, тобто порушено вимоги ст.11-1 Закону № 481/95-ВР. За виявленими порушенням відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій на загальну суму 34 030 грн.

Представник позивача зазначав, що перевірка була проведена відповідачем із порушенням податкового законодавства, що є достатньою підставою для визнання спірних податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування.

Стосовно реалізації алкогольних напоїв 08.03.2024 без одержання ліцензії зазначав, що даний факт не могло бути встановлено перевіркою, оскільки остання розпочалася 12 березня 2024 року. Крім того, 30 квітня 2024 року Добропільським міськрайонним судом було закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.164 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, у акті перевірки неможливо встановити, на яку загальну суму проведено контрольну розрахункову операцію щодо реалізації тютюнових виробів. При цьому, розрахункові документи не були виявлені саме під час перевірки, а порушення, на яке посилається відповідач в додатку до акту перевірки, відповідно інформаційних ресурсів ДПС відображене станом на 11.03.2024.

Дані, на які посилається відповідач, що внесені у базу даних системи обліку даних СОД РРО, та за своєю суттю є податковою інформацією, не є належним доказом податкового правопорушення і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин.

Спірні податкові повідомлення-рішення позивач вважав протиправними, просив задовольнити позов.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що висновок про задоволення позову зроблений без врахування фактичних обставин справи, які входять до предмета доказування та з порушенням ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в частині оцінки доказів.

В цілому в апеляційній скарзі податковий орган описує перелік встановлених фактичною перевіркою порушень. Які саме обставини не встановлені або встановлені судом неправильно, які норми матеріального права застосовані з порушення, відповідач не зазначає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача висловив згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення. Представник наголошує, що нових доводів скаржник не вказав і відповідно не зазначив, в чому він вбачає порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судом першої інстанції.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 02.10.2019, перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Донецькій області (Покровсько-Добропільське управління, Добропільська ДПІ (м. Добропілля)), основним видом діяльності за кодом КВЕД є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

07.03.2024 Головним управлінням Державної податкової служби у Донецькій області видано наказ №41-п «Про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 », відповідно до якого на підставі вимог статті 191, статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2, 80.2.5, пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі ПК України) вирішено провести фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 07.03.2024 тривалістю не більше 10 діб за період з 01.04.2023 по день закінчення перевірки з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності відповідних дозвільних документів і ліцензій, вимог інших законодавчих актів, контроль за якими покладено на органи податкової служби.

На підставі вказано наказу виписано направлення на перевірку від 07.03.2024 № 36 та № 37.

Вищезазначений наказ вручено, а також пред`явлено направлення на перевірку від 07.03.2024 № 36 та № 37 найманому працівнику ФОП ОСОБА_1 продавцю ОСОБА_3 12.03.2024.

12.03.2024 працівниками ГУ ДПС у Донецькій області складено опис готівкових коштів, які знаходяться на місці проведення розрахункових операцій у господарській одиниці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ФОП ОСОБА_1 , про те, що загальна сума готівкових коштів на місце проведення розрахунків складає 1940,00 грн, а сума коштів, яка зазначена в денному звіті РРО (у загальній сумі РК) складає 10 грн. Невідповідність сум готівкових коштів складає 1930 грн. Позивач погодився із зазначеним описом, про що свідчить його підпис.

За результатами проведеної фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у Донецькій області складено акт від 15.03.2024 № 425/05-99-07-04/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступні порушення: відповідно інформаційних ресурсів ДПС України та по чековій інформації, яка надійшла до ДПС України з реєстратора розрахункових операцій MINI T 400ME, фіскальний номер , заводський номер ПБ , зареєстрованого ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на господарську одиницю магазин за адресою: АДРЕСА_1 : - встановлено факт проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування підакцизних товарів із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, цін товару та обліку їх кількості, а саме 11.03.2024 о 11 годині 33 хвилини у магазині був проданий підакцизний товар: 1 пачка сигарет за ціною 110,00 грн (фіскальний чек 9954). Розрахункова операція проведена через РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД , у чеку не зазначена назва товару сигарет, тобто порушено 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями); - непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, а саме продавцем ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 12.03.2024 о 13 годині 20 хвилині у магазині за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) був реалізований підакцизний товар - 10 пачок сигарет «CAMEL yellow» за ціною 105,00 грн, 8 пачок сигарет «PARLIAMENT aquablue» за ціною 110,00 грн. Розрахункова операція на повну суму покупки 1930,00 грн. не проведена через РРО та не наданий відповідний розрахунковий документ, тобто порушено пункти 1,2 статті 3 Закону № 265/95-ВР - встановлено факт реалізації алкогольних напоїв 08.03.2024 о 7 годині 24 хвилині здійснював реалізацію алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме 08.03.2024 о 7 годині 24 хвилині ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у магазині за адресою: АДРЕСА_1 , не маючи відповідної ліцензії здійснив продаж 1 пляшки слабоалкогольного напитку, який згідно коду УКТ ЗЕД 220890 є алкогольним напоєм, за ціною 25,00 грн. за пляшку, що підтверджено фіскальним чеком № 9942. ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) порушено вимоги статті 15 Закону № 481/95-ВР (із змінами та доповненнями).

Також перевіркою встановлено: факт реалізації тютюнових виробів за ціною вищою від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби встановлені виробниками або імпортерами , таких тютюнових виробів, а саме 12.03.2024 о 13 годині 20 хвилині магазині за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) був реалізований підакцизний товар - 8 пачок сигарет «PARLIAMENT aquablue» за ціною 110,00 грн, 10 пачок сигарет «CAMEL yellow» за ціною 105,00, вказана ціна на пачці сигарет «CAMEL yellow» 94,29 грн з урахуванням 5% акцизного податку сигарети повинні коштувати 99,00 грн, тобто порушено вимоги ст. 11 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (із змінами та доповненнями).

Зазначений акт вручено ФОП ОСОБА_1 15.03.2024, позивачем зазначено про відсутність зауважень до акту перевірки.

На підставі Акту перевірки відповідачем 03.04.2024 прийняті податкові повідомлення-рішення № 631/05-99-07-04, яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за встановлене порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР на суму 1930 грн.; № 632/05-99-07-04, яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за встановлене порушення пункту 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР на суму 5100 грн.; № 633/05-99-07-04, яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за встановлене порушення статті 111 Закону № 481/95-ВР в частині реалізації тютюнових виробів за цінами вищими від встановлених на суму 10 000 грн.; № 634/05-99-07-04, яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за встановлене порушення статті 15 Закону №481/95-ВР в частині реалізації алкогольних напоїв без відповідної ліцензії на роздрібну торгівлю на суму 17 000 грн.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2024 у справі № 227/900/24 за наслідками розгляду адміністративного матеріалу, який надійшов від ГУ ДПС у Донецькій області, для вирішення питання про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначеною постановою встановлено, що в магазині використовується касовий апарат та продавцем магазину помилково введено код товару, у зв`язку з чим при проведені продажу безалкогольного напою, касовий апарат вибив продаж слабоалкогольного напою, що підтверджується поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 . На підтвердження вказаного ОСОБА_1 було надано роздруківки фіскальних чеків, з яких вбачається, що код безалкогольного товару відрізняються на одну цифру з кодом алкогольного товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, спірною обставиною є наявність правових підстав для винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень від 03.04.2024 № 631/05-99-07-04, № 632/05-99-07-04, № 633/05-99-07-04, № 634/05-99-07-04.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно п.п.20.1.4 п.20.1. ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, в тому числі, виконують такі функції:

- здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (п.п.19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України);

- здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (п.п.19-1.1.14 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України).

Згідно п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Тобто, до функцій контролюючих органів, відповідно до ст. 19 ПК України віднесено здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (19-1.1.14); здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п.19-1.1.16.); проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п.19-1.1.17) та інші.

За правилами пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

У силу вимог п.п.75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відтак, податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є фактична перевірка.

На підставі п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами 1-4 п. 81.1 ст. 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатись правом не допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки у випадках передбачених п. 81.1 ст. 81 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи). Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23.

Разом з тим, не допуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Щодо наявності підстав проведення перевірки позивача у справі, висновки за результатами якої лягли в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Судами встановлено, що на підставі наказу ГУ ДПС у Донецькій області від 07.03.2024 №41-п, що як підставу для проведення фактичної перевірки відповідачем зазначено пп.80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

В наказі про проведення перевірки від 07.03.2024 №41-п вказано, що перевірка проводиться за період діяльності з 01.04.2023 по день закінчення перевірки.

Відповідно до п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України встановлено, що у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

(1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками,

(2) а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Мотивуючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття наказу слугувала інформація про порушення позивачем вимог законодавства та не конкретизує суть порушення.

Враховуючи викладене, відповідач не довів наявність підстав в розумінні пп.80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України для проведення фактичної перевірки позивача.

Як наслідок, суд першої інстанції, висновував, що викладене є окремою та самодостатньою підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, що є предметом оскарження в цій справі.

Зміст правозастосування постанов Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 460/2663/22 вказує на те, що протиправність наказу про призначення перевірки є підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень навіть без визнання протиправним та скасування самого наказу про призначення перевірки.

Відповідно до усталених висновків Верховного Суду оцінка правомірності призначення і проведення перевірки надається під час розгляду справи про скасування податкового повідомлення-рішення. При цьому, у випадку встановлення допущення контролюючим органом істотних порушень під час призначення і проведення перевірки, які тягнуть за собою протиправність прийнятого рішення контролюючого органу, такі висновки можуть бути самостійною підставою для задоволення позову і скасування такого рішення.

Підсумовуючи викладене, місцевий суд дійшов висновку, що порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Колегія суддів такі висновки вважає помилковими, виходячи з такого.

Статтею 80 Податкового кодексу України визначені підстави для призначення фактичної перевірки, порядок її проведення та оформлення результатів.

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

У постанові Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, Судова палата звертає увагу, що правовий аналіз пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України свідчить про те, що здебільшого підстави, передбачені у відповідних підпунктах цієї норми, встановлюють лише єдину передумову для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків вимог законодавства у певній сфері, яка і є фактичною підставою для проведення перевірки.

В постанові Верховного Суду від 28 травня 2024 року у справі № 280/1431/23 судова палата звернула увагу на те, що підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України встановлює дві передумови для призначення фактичної перевірки: (1) наявність та/або отримання певної інформації; (2) здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері.

Саме тому цей підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України має істотну особливість у його застосуванні порівняно з іншими підпунктами цієї норми, яка і зумовлює висновок про те, що саме лише посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України у рішенні про проведення перевірки не є мінімально достатнім обсягом інформації, яка має відображатися у наказі відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки.

Судова палата наголосила на тому, що оскільки підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України встановлює в одному підпункті статті дві самостійні (окремі) підстави для проведення перевірки, то у наказі про призначення перевірки контролюючий орган поряд з юридичною підставою у вигляді нумераційного позначення зобов`язаний відобразити конкретну з таких двох фактичних підстав, яка і зумовила прийняття рішення про проведення перевірки, або ж обидві, в обсязі, достатньому для ідентифікації однієї з двох (або обох в сукупності у разі їх наявності). Відображення такої фактичної підстави не обов`язково має бути сформульоване тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та змістовно відповідати правовій нормі.

Тобто, у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України повинен щонайменше зазначити про "наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення" або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України має це відобразити у вищезазначений спосіб.

Саме такий обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу. У разі, якщо наказ відповідає вимогам щодо відображення у ньому мінімально достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, такий наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Як наслідок, такий наказ не можна вважати протиправним, оскільки його недоліки в розумінні статті 81 Податкового кодексу України не є настільки значущими, що ставлять під загрозу можливість реалізації платником податків своїх прав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у наказі, на підставі яких проведено перевірку позивача, поряд із посиланням на статті 19-1, 20, 75 Податкового кодексу України, підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, зазначено покликання на здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у відповідній сфері, а саме у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального та контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог регулювання обігу готівки, наявності відповідних дозвільних документів і ліцензій, вимог інших законодавчих актів, контроль за якими покладено на органи податкової служби, що у розумінні вищевказаних норм податкового законодавства є самостійною (окремою) підставою для проведення перевірки.

З огляду на наявність мінімально необхідного обсягу інформації у наказах на підставі яких у позивача проведено перевірку, колегія суддів вважає, що у податкового органу були законні підстави для проведення перевірки, оскільки здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У цьому випадку достатньо самого факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 200/18913/21.

У постанові Верховного Суду від 19 листопада 2024 року у справі № 160/2202/24 суд зазначав:

«У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним».

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що обсяг зазначеної у наказі інформації у повному обсязі відповідає вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, а тому підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень, через неналежне оформлення наказу на підставі якого проведено перевірку, та, відповідно, прийняті спірні рішення відсутні.

Щодо безпосередньо змісту виявлених актом фактичної перевірки порушень.

Стосовно проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, не зазначення назви товару сигарет, що стало підставою для прийняття податкового повідомлення рішення № 632/05-99-07-04 від 03.04.2024, слід зазначити наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначено Законом № 265/95-ВР.

Приписами п. 11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР на суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу покладено обов`язок проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Згідно зі ст. 15 Закону № 265/95-ВР контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Приписами п. 7 ст. 17 Закону № 265/95-ВР встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковим елементом складу податкового правопорушення, передбаченого п. 11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР є факт проведення суб`єктом господарювання, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги) розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.

За висновками акту фактичної перевірки контролюючим органом, зокрема, зазначено про реалізацію позивачем 11.03.2024 1 пачки сигарет за ціною 110 грн (фіскальний чек 9954) через РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, у чеку не зазначена назва товару сигарет.

Таке твердження податкового органу базувалося на почековій інформації, яка надходить до органів ДПС по дротових або бездротових каналах зв`язку до відповідного сервера, та фактично зводяться до того, що інформація щодо кодів товару УКТЗЕД у базах даних ІТС «Податковий блок» відображається в даних аналітичної системи.

Вищенаведене слугувало підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 5100,00 грн за податковим повідомленням-рішенням від 03.04.2024 № 632/05-99-07-04.

Місцевий суд зазначив, що представники податкового органу, під час проведення перевірки, не проводили контрольної закупки вказаного товару, а тому під час проведення фактичної перевірки операції не проводились через РРО, а продавцем не отримано готівкових коштів за товар. Разом з тим, відомості із системи АІС «Податковий блок» не дають змоги дійти беззаперечного висновку про факт вчинення порушення позивачем.

Факт вчинення правопорушення має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях суб`єкта владних повноважень, який виступає від імені Держави.

Суд зазначив, що для притягнення позивача до відповідальності за п. 7 ст. 17 Закону № 265/95-ВР необхідним є встановлення факту проведення операції через РРО, який контролюючим органом під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не встановлено, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про проведення контрольної розрахункової операції із закупки сигарет на суму 110 грн.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується , виходячи з такого.

У справі що розглядається, контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем вищенаведених вимог законодавства, про які зазначено в акті перевірки, саме на підставі даних СОД РРО.

Наказом Міністерства фінансів України від 05 серпня 2020 року № 477 було затверджено Порядок функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі Порядок).

Згідно пунктів 1, 2, 3, 4, 7 розділу ІІ даного Порядку, СОД РРО інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.

СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.

СОД РРО складається із сервера додатків та бази даних.

СОД РРО забезпечує: 1) функціонування у цілодобовому режимі; 2) інтеграцію та обмін даними з фіскальним сервером контролюючого органу та іншими інформаційними системами ДПС; 3) обробку даних, отриманих від Системи збору і зберігання даних РРО, побудованої за технологією Національного банку, та від фіскального сервера контролюючого органу; 4) збереження даних про реєстрацію, перереєстрацію, скасування реєстрації РРО/ПРРО; 5) збереження документів: створених РРО, що переведені у фіскальний режим роботи; створених ПРРО, що зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу, або створених в режимі офлайн з присвоєними ПРРО фіскальними номерами з діапазону номерів, сформованих фіскальним сервером контролюючого органу, та переданих до фіскального сервера контролюючого органу після завершення режиму офлайн у порядку, встановленому статтею 7 Закону; 6) можливість надання через Електронний кабінет, що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, даних про розрахунковий документ на запит покупця (споживача).

Доступ будь-яких компонентів до бази даних СОД РРО здійснюється виключно через сервер додатків.

Таким чином, інформація, яка зберігається в СОД РРО відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека.

Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.

При цьому використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.

Також, правова оцінка можливості врахування електронних даних системи СОД РРО як належних та допустимих доказів в спірних правовідносинах надавалася Верховним Судом у постанові від 16.05.2024 при розгляді справи № 520/4564/23, а також у постанові від 09.09.2024 у справі № 280/6832/23.

У постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 440/9859/23 зазначено:

«Наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 2012 року №1057, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2012 року за №1743/22055, затверджено Порядок передачі інформації від реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів Державної податкової служби України (далі Порядок).

У пункті 1.2 Порядку визначено:

- система зберігання і збору даних РРО (далі - СЗЗД РРО) - загальнодержавна система, призначена для збору даних РРО та передачі цих даних до системи обліку даних РРО в ДПС за технологією зберігання і збору даних РРО для Державної податкової служби України;

- система обліку даних РРО (далі - СОД РРО) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій і програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.

Відповідно до пункту 1.7 Порядку суб`єкти господарювання, які використовують ПРРО, повинні передавати до органів ДПС по дротових або бездротових каналах зв`язку інформацію у формі електронних копій розрахункових документів, електронних фіскальних звітів, електронних фіскальних звітних чеків та іншу інформацію, необхідну для обліку роботи ПРРО фіскальним сервером контролюючого органу, яка створюється засобами таких ПРРО.

Пунктами 2.1, 2.2 Порядку визначено, що СЗЗД РРО базується на технології зберігання і збору даних РРО для органів ДПС, розробленої Національного банку. Складовими компонентами СЗЗД РРО, яка використовує таку технологію, є: РРО з КСЕФ; РРО, що друкують контрольну стрічку з модемом; інформаційні еквайри; ЦКММ; ЦІ МБ РРО; комплекс первинної обробки даних РРО, який забезпечує декриптування і перевірку контрольно-звітної інформації, що формується РРО, та оперативне збереження зазначеної інформації для подальшої передачі до СОД РРО.

СЗЗД РРО забезпечує збір та внесення даних РРО у бази даних СОД РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, перевірку цілісності і незмінності даних та ідентифікацію РРО засобами НСМЕП.

Отже, вся інформація, яка зазначається у фіскальному чеку, технічно дублюється в електронній копії, що надходить до податкового органу.».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що відповідач в межах цієї справи під час проведення фактичної перевірки, мав правову можливість використовувати податкову інформацію яка міститься в СОД РРО, зокрема, під час реалізації пачки сигарет через РРО без використання режиму програмування щодо перевірки наявності (відсутності) найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД

При цьому колегія суддів наголошує, що усі сумніви, які можливо були у позивача щодо достовірності відповідних документів фіскального чеку із зазначенням в них обов`язкових реквізитів, а найменування підакцизного товару повинні були спростовані саме позивачем, якщо він ставив під сумнів та заперечував проти цього шляхом надання роздрукованих своїх чеків.

Водночас позивач під час судового розгляду справи не надав жодного належного та допустимого доказу, яким могли бути спростовані висновки податкового органу, що використана контролюючим органом податкова інформація яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо відсутності обов`язкового реквізиту у фіскальному чеку на товари (послуги), виданому суб`єктом господарювання платником акцизного податку, а саме зазначення назви товару, є відміною від наявних у позивача електронних розрахункових документах.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 03.04.2024 № 632/05-99-07-04.

Стосовно проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій та не надання відповідного розрахункового документу, що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № 631/05-99-07-04 від 03.04.2024.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Судами встановлено, що 12.03.2024 о 13:20 посадовими особами ГУ ДПС у Донецькій області проведено контрольну розрахункову операцію на суму 1930,00 грн (купівля сигарет «CAMEL yellow» за ціною 105,00 грн 10 пачок, та сигарети «PARLIAMENT aqua blue» за ціною 110,00 грн 8 пачок, проте така розрахункова операція проведена позивачем без застосування РРО, про що зазначено в акті фактичної перевірки №15.03.2024 №425/05-99-07-04/ та підтверджено доданим до нього Х-звітом та описом готівкових коштів, які знаходяться на місці проведення розрахункових операцій у господарській одиниці.

Докази протилежного матеріали справи не містять та позивачем до суду не надано. Крім того, суд враховує, що позивачем за наслідками проведеної фактичної перевірки зазначено про відсутність зауважень до акту перевірки, та відомості щодо проведення розрахункової операції без застосування РРО підтверджуються у вищезазначеному описі підписом найманого працівника позивача, продавчині ОСОБА_4 .

Таким чином, позивачем порушено вимоги пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 265/95-ВР.

Так, згідно з пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Отже, податкове повідомлення-рішення № 631/05-99-07-04 від 03.04.2024 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Стосовно реалізації тютюнових виробів за ціною вищою від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби встановлені виробниками або імпортерами, що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № 633/05-99-07-04 від 03.04.2024.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені положеннями Закону № 481/95-ВР.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 481/95-ВР, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до ст. 11-1 Закону № 481/95-ВР, регулює питання щодо максимальної роздрібної ціни тютюнових виробів.

Згідно положень вказаної статті встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення.

Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України.

Дата виготовлення наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається із шести цифр, перші дві з яких означають день, наступні дві - місяць, останні дві - рік такої дати.

Нанесення максимальної роздрібної ціни та дати виготовлення на упаковку тютюнових виробів, призначених для вивезення (експортування) за межі митної території України, здійснюється згідно з умовами відповідної угоди на експорт.

Відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону № 481/95-ВР, за наявності у місці торгівлі тютюновими виробами таких виробів однієї власної назви, на пачках, коробках та сувенірних коробках яких вказані різні максимальні роздрібні ціни, продаж таких тютюнових виробів здійснюється за цінами, не вищими, ніж ті, що вказані на відповідних пачках, коробках та сувенірних коробках.

Згідно абз.19 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) тютюнових виробів, але не менше 10 000 гривень.

Судами встановлено, на підставі акту фактичної перевірки від 15.03.2024 №425/05-99-07-04/, що працівниками податкового органу здійснено контрольну розрахункову операцію без застосування позивачем реєстратора розрахункових операцій з придбання сигарет «CAMEL yellow» за ціною 105,00 грн 10 пачок (ціна на пачці 94,25 грн.), та сигарети «PARLIAMENT aqua blue» за ціною 110,00 грн 8 пачок (ціна на пачці 100 грн.) на загальну суму 1930 грн, що підтверджується, в тому числі, підписами позивача та найманого працівника, який проводив розрахункові операції у акті фактичної перевірки.

Відповідно до пп.14.1.106 п. 14.1 ст. 14 ПК України, максимальні роздрібні ціни - ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни.

Максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) встановлюються для тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом. Продаж суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

За наявності у місці торгівлі тютюновими виробами таких виробів одного найменування, на пачках, коробках та сувенірних коробках яких зазначені різні МРЦ, продаж таких тютюнових виробів здійснюється за цінами, не вищими ніж ті, що зазначені на відповідних пачках, коробках та сувенірних коробках, збільшеними на суму акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну (пункт 221.3 ПК України).

Підпунктом 215.3.10. пункту 215.3. статті 215 ПК України встановлено, що для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку встановлена на рівні 5 відсотків.

Згідно з п. 4 постанови Правління Нацбанку від 15.03.2018 №25 «Про оптимізацію обігу монет дрібних номіналів» (надалі - Постанова №25) під заокругленням (округленням) слід розуміти математичну операцію, яка полягає в заміні числа в бік збільшення або зменшення з відповідною точністю.

Суб`єктам господарювання, які здійснюють готівкові розрахунки зі споживачами із застосуванням РРО, під час проведення готівкових розрахунків необхідно зазначати в чеках, актах про видачу коштів та інших документах, що оформляються під час повернення коштів у разі повернення товару, загальні суми до заокруглення та після заокруглення, застосовуючи наступні правила: сума, що закінчується від 1 до 4 копійок, заокруглюється в бік зменшення до найближчої суми, яка закінчується на 0 копійок; сума, що закінчується від 5 до 9 копійок, заокруглюється в бік збільшення до найближчої суми, яка закінчується на 0 копійок.

При цьому, продаж підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Так, сторонами у справі не заперечується, що максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби, встановлені виробником або імпортером вказана на пачці сигарет «CAMEL yellow» 94,25 грн, на пачці сигарет «PARLIAMENT aqua blue» - 100 грн.

Як уже зазначалось вище, перевіркою встановлено факт реалізації тютюнових виробів за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на такі товари, а саме реалізовано сигарети «CAMEL yellow» по ціні реалізації 105,00 грн (максимальна роздрібна ціна даного товару із заокругленням 94,25 грн * 5% = 90,00 грн), та сигарети «PARLIAMENT aqua blue» по ціні реалізації 110,00 грн (максимальна роздрібна ціна даного товару 100 грн * 5% = 105,00 грн).

Згідно із статтею 17 Закону № 481/95-ВР, до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) тютюнових виробів, але не менше 10 000 грн.

Таким чином, за наслідком виявленого порушенням позивачем вимог ст. 11-1 Закону № 481/95-ВР відповідачем правомірно було прийнято податкове повідомлення-рішення № 633/05-99-07-04 від 03.04.2024.

Стосовно реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення №634/05-99-07-04 від 03.04.2024.

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин, а для малих виробників виноробної продукції алкогольних напоїв без додавання спирту: вин виноградних, вин плодово-ягідних, напоїв медових), тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Статтею 16 вказаного Закону передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

За правилами статті 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального, тютюнової сировини посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17 000 гривень.

Судами встановлено, що підставою для застосування штрафних санкцій до позивача відповідно до статті 15 Закону № 481/95-ВР стала інформація, яка міститься в фіскальному чеку № 9942 від 08.03.2024.

Разом з тим, судами встановлено, що постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2024 у справі № 227/900/24, яка набрала законної сили 11.05.2024, за наслідками розгляду адміністративного матеріалу, який надійшов від Головного управління ДПС у Донецькій області, для вирішення питання про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції, посилаючись на зміст ст. 78 КАС України, враховуючи те, що постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30.04.2024 у справі № 227/900/24, яка набрала законної сили 11.05.2024, закрито провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до позивача фінансових санкцій за реалізацію алкогольних напоїв без одержання відповідної ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі, оскільки факт реалізації жодним належним та допустимим доказом не підтверджений.

Колегія суддів зі змісту постанови встановила таке.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення №23/05-99-07-04 від 15.03.2024, ФОП ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність без одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями передбаченою ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме 08.03.2024 о 07:24 год. в магазині за адресою: АДРЕСА_1 , не маючи відповідної ліцензії здійснив продаж 1 пляшки слабоалкогольного напитку за ціною 25,00 грн за пляшку, що підтверджено фіскальним чеком №9942, чим порушив ч. 1 ст. 164 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину не визнав та пояснив, що в його магазині не здійснюється продаж алкогольних напоїв, оскільки на території Донецької області вже тривалий час діє заборона продажу алкоголю. Також пояснив, що продавцем помилково на касовому апараті введено код товару на алкогольну продукцію, оскільки цифри співпадають та відрізняються лише на одну останню цифру, на підтвердження чого надав роздруківки з касового апарату. Зазначив, що алкогольні напої коштують значно дорожче, чим 25,00 грн, тому обставини зазначені в протоколі не відповідають дійсності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона працює продавцем в магазині ФОП ОСОБА_1 . В магазині алкогольна продукція відсутня і ніхто її не продає. Зазначила, що нею було помилково введено на касовому апараті код товару, який вибив алкогольний напій, оскільки ці коди за цифрами дуже схожі, того дня вона здійснила по фіскальному чеку №9942 продаж безалкогольного солодкого напою «Себек» за 25,00 грн.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в магазині використовується касовий апарат та продавцем магазину помилково введено код товару, у зв`язку з чим при проведені продажу безалкогольного напою, касовий апарат вибив продаж слабоалкогольного напою, що підтверджується поясненнями ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4 . На підтвердження вказаного ОСОБА_1 було надано роздруківки фіскальних чеків, з яких вбачається, що код безалкогольного товару відрізняються на одну цифру з кодом алкогольного товару.

Також місцевий суд зазначив, що в матеріалах відсутні будь-які інші докази на підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 08.03.2024 господарської діяльності з продажу слабоалкогольного напою без ліцензії, окрім фіскального чеку. Зокрема, не вказано кому саме ФОП ОСОБА_1 міг здійснити продаж слабоалкогольного напою, до протоколу про адміністративне правопорушення не додано пояснень осіб, які могли придбати алкогольні напої в магазині ФОП ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що частинами четвертою сьомою статті 78 КАС України унормовано підстави звільнення від доказування серед яких є обставини преюдиційності.

Відповідно до ч. 4 ст.7 8 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частина шоста статті 78 КАС України містить припис про обов`язковість врахування для адміністративного суду, зокрема постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Указаний преюдиційний припис обумовлений тим, що у випадку, передбаченому частиною шостою статті 78 КАС України, судовим рішенням вирішується питання про наявність або відсутність винних дій (бездіяльності) певної особи, через які для цієї особи виникають правові наслідки.

Між тим преюдиційні обставини, що наведені в частинах четвертій та п`ятій статті 78 КАС України, як підстава звільнення від доказування не мають абсолютного характеру, оскільки передбачають надання оцінки певним обставинам та фактам, що в свою чергу не є тотожними з встановленням наявності чи відсутності, зокрема адміністративного правопорушення.

Таким чином, у частині шостій статті 78 КАС України йдеться про преюдиційність рішення суду в частині наявності чи відсутності, зокрема, адміністративного правопорушення та вчинення його певною особою при розгляді справи адміністративним судом у межах вирішення спору про наслідки таких дій, тобто у тій справі, в якій предметом доказування не може бути встановлення наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення.

Подібні правові висновки наведені Верховним Судом у постановах від 12 червня 2020 року у справі № 813/3750/16, від 26 квітня 2021 року у справі № 400/2755/18, від 27 травня 2021 року у справі № 824/1164/18-а, від 15 листопада 2021 року у справі № 0740/826/18 та від 22 листопада 2021 року у справі № 821/143/17, від 14 вересня 2022 року у справі справа № 380/1862/20.

Верховний Суд в постанові від 23 липня 2020 року по справі № П/811/1093/16 зазначив, що відсутність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності як окремого документа не позбавляє суд під час розгляду справи на підставі встановлених ним обставин самостійно кваліфікувати поведінку фізичної особи-підприємця і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Так, в матеріалах справи наявний касовий чек від 08.03.2024, зі змісту якого вбачається, що за готівковий розрахунок проведено реалізацію товару за кодом УКТЗЕД: , слабоалкогольний напій в кількості 1 шт. за ціною 25 грн.

Абзацом дев`ятнадцятим статті 2 Закону № 265/95-ВР, визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Відповідно до п. 11 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

Згідно зі статтею 14 Податкового кодексу України визначено наступне:

14.1.145 підакцизні товари (продукція) товари за кодами згідно з УКТ ЗЕД, на які цим Кодексом встановлено ставки акцизного податку;

14.1.5 алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;

14.1.278 система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі - СОД РРО) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій та програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.

Пунктом 215.1 статті 215 ПК України передбачено, що до підакцизних товарів належать, зокрема, алкогольні вироби.

Відповідно до пунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання при продажу підакцизних товарів зобов`язані проводити розрахункові операції через РРО з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості та видавати покупцеві в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі, з усіма обов`язковими реквізитами.

Код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД є обов`язковим реквізитом фіскального чеку при проведенні розрахунків за продані підакцизні товари (зокрема, тютюнові вироби) і зазначається у рядку 7 фіскального касового чеку №ФКЧ-1.

Отже, колегія суддів вважає, що касовий чек, наявний в матеріалах справи та який є додатком до акту фактичної перевірки, підтверджує факт продажу слабоалкогольного напою без наявності відповідної ліцензії.

Як було зазначено вище, продавець ОСОБА_4 пояснювала, що нею було помилково введено на касовому апараті код товару, який вибив алкогольний напій, оскільки ці коди за цифрами дуже схожі, того дня вона здійснила по фіскальному чеку №9942 продаж безалкогольного солодкого напою «Себек» за 25,00 грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що код УКТЗЕД , зазначений у фіскальному чеку № 9942 від 08.03.2024 не є схожим (близьким) до УКТЗЕД вод мінеральних та газованих (220110) та підкатегорії інших напоїв (220110900).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення №634/05-99-07-04 від 03.04.2024.

Отже, підстав для задоволення позову не існує.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з відмовою позивачеві в задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати йому не відшкодовуються. Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року в справі № 200/4624/24 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Повне судове рішення 23 січня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Е. Г. Казначеєв