Справа № 360/1222/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року справа №360/1222/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Єрьоміної Вікторії Анатоліївни на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року (повне судове рішення складено 28 жовтня 2024 року в м. Дніпро) у справі № 360/1222/24 (суддя в І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 29 січня 2020 року по 17 червня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 17 червня 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Ухвалою місцевого суду від 16.10.2024 позов було залишено без руху. Позивачеві було надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи календарних днів з дня отримання копії ухвали шляхом надання до суду позовної заяви, приведеної у відповідність до вимог статті 160 КАС України, та доказів надсилання її копії відповідачу з урахуванням положень статті 44 КАС України; інформації про отримання позивачем в період з 29 січня 2020 року по 17 червня 2022 року грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії.

В ухвалі суду від 16.10.2024 про залишення позову без руху судом, зокрема, зазначено, що спірним питанням в даній справі є застосування відповідачем розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, під час розрахунку грошового забезпечення позивача, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії у період з 29 січня 2020 року по 17 червня 2022 року. При цьому суд зауважив, що на підтвердження вказаних обставин представником позивача до позовної заяви не додано жодних доказів. Суд звернув увагу представника позивача на те, що в документах, які додані до позовної заяви, взагалі відсутня інформація про суми та складові грошового забезпечення, яке виплачувалося позивачу в період з 29 січня 2020 року по 17 червня 2022 року. По-друге, відсутня інформація, що під час проходження військової служби в період з 29 січня 2020 року по 17 червня 2022 року позивачу взагалі було виплачено грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та премію. Тому позивачу на виконання ухвали суду від 16.10.2024 про залишення позовної заяви без руху необхідно було надати суду інформацію про отримання ним в період з 29 січня 2020 року по 17 червня 2022 року грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвала мотивована тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, які встановлені ухвалою від 16 жовтня 2024 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції вважав позов неподаним і повернув позивачу.

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, вважаючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржену ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність ухвали суду першої інстанції, що є підставою для її скасування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 16 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду позовної заяви, приведеної у відповідність до вимог статті 160 КАС України, та доказів надсилання її копії відповідачу з урахуванням положень статті 44 КАС України; інформації про отримання позивачем в період з 29 січня 2020 року по 17 червня 2022 року грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та премії.

У встановлений судом строк представником позивача скеровано до суду Заява про виконання ухвали суду з уточненою позовною заявою з проханням прийняти її до розгляду, оскільки ним викладені всі обставини, що стосуються даної справи, надані усі докази, в разі потреби суд має можливість витребувати необхідні докази самостійно.

Розглянувши подану заяву, суд першої інстанції зауважив, що на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представником позивача так і не надано доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

При цьому суд зазначає, що в позовній заяві представником позивача на виконання вище вказаних норм процесуального закону взагалі не зазначено, яких заходів він вжив для отримання цих доказів самостійно, не надано суду доказів вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів, та доказів, які підтверджують, що представник позивача здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Також не зазначено про неможливість самостійно надати вказані докази та не заявлено клопотання про витребування доказів судом.

Отже, судом встановлено, що вимоги ухвали суду від 16.10.2024 про залишення позовної заяви без руху представником позивача, у строк визначений судом, виконано не в повному обсязі, недоліки позовної заяви не усунуто.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

По-перше, слід зазначити, що КАС України, зокрема, ст. 294, не передбачено можливості оскарження ухвали про залишення позовної заяви без руху, тому обґрунтованість такої слід перевіряти при апеляційному перегляді ухвали про повернення позовної заяви.

По-друге, представник позивача зазначав, що звернувся до відповідача із заявою, якою просила відповідача нарахувати та виплатити позивачу, починаючи з 29 січня 2020 року по 17 червня 2022 року грошове забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званням у 2020,2021,2022, роках шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум та з адвокатським запитом.

Листом від 25.06.2024 Відповідач повідомив, що при розрахунку грошового забезпечення позивача було використано прожитковий мінімум для працездатних встановленого осіб встановлений законом на 01 січня 2018 року у розмірі 1762,00 грн.

Отже, представник позивача звернувся до відповідача із заявою для захисту свого права та після отримання його відповіді, якою останній повідомив про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача, звернувся до суду для захисту свого права, передбаченого Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Конституції України.

Частина друга статті 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу. Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не може вдаватися до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів.

На цьому наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2023 року по справі №990/114/23.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що висновок суду про повернення заяви на підставі ч. 4 ст. 169 КАС України є помилковим.

Наведеним підтверджуються доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала місцевого суду прийнята з порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою для її скасування.

Згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, його висновки не відповідають обставинам справи, тому судове рішення ухвалено з порушенням процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Єрьоміної Вікторії Анатоліївни задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року скасувати, а справу № 360/1222/24 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Повне судове рішення 23 січня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук