Справа № 600/5156/21-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5156/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

21 січня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт послалась на недотримання судом першої інстанції норм матеріального права, що на думку останнього призвело до неправильного вирішення питання.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

04 листопада 2024 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що за відповідачем обліковується податковий борг, нарахований згідно наступних податкових повідомленнях рішеннях: від 26.03.2021 №-0833 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 85 105,41 грн; від 15.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 19 136,07 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 130 541,31 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 100 885,69 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 15 599,49 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 86 039,87 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 116 381,15 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 23 853,49 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 102 655,43 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 39 077,86 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 82496,16 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 38 093,95 грн.; від 12.04.2021 №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 109 365,91 грн.; від 12.04.2021 р. №-0815 за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання 106 881,68 грн.

У зв`язку із наявністю податкового боргу станом на 22.06.2021 у сумі 951 871,99 грн. відповідачу було виставлено податкову вимогу форми "Ф" від 23.06.2021 №0-0815.

Оскільки податковий борг в добровільному порядку відповідачем не сплачений, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не надав до суду доказів відсутності або погашення нею вказаної суми податкового боргу, тому наявні підстави для його стягнення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, за правилами п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до абз. 1 п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно абз. 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач має борг за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму 1 056 113,48 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується податковим органом, згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 18.03.2016 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та взята на податковий облік за основним місцем обліку 21.03.2016.

Згідно Ідентифікаційних даних, місце проживання/знаходження фізичної особи підприємця ОСОБА_1 є також АДРЕСА_2 )

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, податкові повідомлення рішення направлялися позивачем на наступні адреси: АДРЕСА_3 (від 26.03.2021 р. №-0833); вул. Мала, 422, с. Виженка, Чернівецька область, 59209 (від 15.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815, від 12.04.2021 р. №-0815 та від 12.04.2021 р. №-0815, податкова вимога від 23.06.2021 р. №0-0815), а не за адресою, яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка значиться не АДРЕСА_4 .

Тобто, вказані податкові повідомлення - рішення та вимога надсилались позивачу за іншою адресою аніж та, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також судом першої інстанції при винесенні рішення не взято уваги, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" оператори надають користувачам послуги поштового зв`язку відповідно до законодавства України та провадять іншу підприємницьку діяльність в установленому законом порядку.

Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджується Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. №270 (далі Правила), передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

У пункті 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис (п. 105 Правил).

Пунктом 106 Правил визначено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Із наведених норм випливає, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища (даний запис здійснюється працівником поштового зв`язку).

Досліджуючи матеріали справи, враховуючи позицію Верховного Суду по вказаній справі, судом апеляційної інстанції встановлено, що на рекомендованих поштових відправлень, які були надані податковим органом на підтвердження вручення податкових повідомлень - рішень та податкової вимоги містяться лише підписи без зазначення прізвища особи, яка їх отримала, а в рекомендованому поштовому відправленні №811 відсутня також дата вручення, що не дає підстав вважати належним чином врученими такі повідомлення.

Проте, суд першої інстанції не надав належного обґрунтування тому, що зверненню податкового органу щодо стягнення з боржника суми узгодженого податкового боргу передує направлення такому боржнику податкових повідомлень рішень та податкової вимоги, однак в даному випадку вказаний алгоритм дій не дотримано.

Окрім того, судом не надано належної оцінки тому, що з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (№ 290, №110) неможливо встановити, що саме та які документи направлялись контролюючим органом, оскільки самих повідомлень з підписами, що нібито підтверджують вручення поштових відправлень ОСОБА_1 , ГУ ДПС у Запорізькій області надано лише 2, в той час як податкових повідомлень-рішень - 15, що також свідчить про відсутність належних і допустимих доказів, якими контролюючий орган доводить законність своєї вимоги

З огляду на вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що отримання відповідачем податкових повідомлень - рішень і податкової вимоги належним чином в матеріалах справи не підтверджено, що не дає підстав вважати такі документи належним чином врученими у розумінні пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів належного вручення відповідачу податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами частин першої-третьої статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на приписи статті 42 Податкового кодексу України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що податкові повідомлення-рішення належним чином вручено відповідачу, що, в свою чергу, свідчить про недотримання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України та відсутність факту їх узгодження.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що за відсутності належних доказів вручення відповідачу податкових повідомлень-рішень, звернення до суду із вимогами щодо стягнення відповідного боргу в цій частині, є передчасним та необґрунтованим.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Запорізькій області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.