Справа № 480/6455/24
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2025 року Справа № 480/6455/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6455/24 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Давидка Ігора Ігоровича від 10.08.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 65185544;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) відновити виконавче провадження ВП 65185544.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Давидком Ігорем Ігоровичем 19.04.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 65185544.
В подальшому, виконавче провадження ВП № 65185544 було закінчено 10.08.2021 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивачка зазначає, вона - ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 , а отже стала спадкоємицею за законом.
Позивачка просить суд врахувати, що виконавче провадження було зарито ще у 2021 році, але ОСОБА_1 не мала права на звернення до правоохоронних органів та виконавчої служби, оскільки спадкова справа була відкрита тільки 07.04.2023.
При цьому, позивачка посилається на норми цивільного права.
Так, позивачка наголошує, що гідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Позивачка просить суд врахувати, що як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України.
Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
Враховуючи, що у виконавчому провадженні ВП № 65185544 від 19.04.2021 старшим державним виконавцем 10.08.2021 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.І ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто завершена стадія судового провадження, тому, на переконання позивачки, без поновлення виконавчого провадження ОСОБА_1 на даний час позбавлена права звернутися до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, щоб реалізувати свої права правонаступника.
Зважаючи на вищевикладене, позивачка, з посиланням на те, що вона є спадкоємицею, звернулась до суду з позовом, який є предметом розгляду у даній справі з вимогою про скасування постанови старшого державного виконавця від 10.08.2021 про завершення виконавчого провадження №ВП №65185544 від 19.04.2021року , для подальшого відновлення виконавчого провадження для надання їй можливості вирішити питання про заміну сторони виконавчого провадження на правонаступника.
Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву з обґрунтуванням своєї позиції у справі.
У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивачка надіслала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Давидком Ігорем Ігоровичем 19.04.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 65185544.
В подальшому, виконавче провадження ВП № 65185544 закінчено 10.08.2021 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
ОСОБА_1 , з посиланням на те, що вона є спадкоємицею свого батька ( ОСОБА_2 ) звертається до суду з проханням про скасування постанови від 10.08.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 65185544 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язання Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) відновити виконавче провадження ВП 65185544 для надання їй можливості в подальшому вирішити питання щодо заміни сторони виконавчого провадження на правонаступника.
При цьому, як вказує позивачка в позові, для можливості подальшої реалізації своїх прав як спадкоємця та користуючись правами спадкоємця ОСОБА_1 20.06.2024 звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) із заявою, у якій просила повідомити чи приймалося рішення щодо відновлення виконавчого провадження ВП № 65185544 стосовно ОСОБА_2 . Одночасно ОСОБА_1 просила при відсутності рішення про відновлення вказаного виконавчого провадження прийняти відповідне рішення щодо його відновлення.
За результатами розгляду вказаної заяви листом від 12.07.2024 ОСОБА_1 надана інформація, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження ОСОБА_1 не є учасником (стороною) виконавчого провадження ВП 65185544, що свідчить про відсутність підстав для розгляду поданої нею заяви.
Отже, судом було встановлено, що виконавче провадження ВП № 65185544 закінчено 10.08.2021 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону (невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження).
Звертаючись до суду позивачка не наводить нормативно-правових обґрунтувань стосовно наявності підстав для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, не наводить обставин щодо допущених порушень з боку державного виконавця під час закриття виконавчого провадження.
Єдина мотивація на які посилається позивачка це можливість подальшого вирішення питання щодо правонаступництва, оскільки кошти в сумі 116064,57 грн., які були нараховані її батькові ОСОБА_2 , так і не були ним отримані.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII(далі - Закон № 1404-VIII), а також Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 р. № 1403-VIII(далі - Закон № 1403-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) .
Згідно із ч.1статті 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIIIвстановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини другої статті 18 наведеного Закону виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню.
Відповідно до ст.41 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає відновленню:
1. У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
2. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
Суд не вбачає підстав для скасування постанови державного виконавця від 10.08.2021р. ВП №65185544 про закінчення виконавчого провадження, оскільки позивачем не наведено жодних правових обґрунтувань які б свідчили, що зазначена постанова не відповідає вимогам чинного законодавства.
Отже, відсутні підстави для відновлення виконавчого провадження.
Слід зазначити, що позивач просить зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) відновити виконавче провадження ВП 65185544 за для надання позивачці можливості використати своє право на заміну сторони виконавчого провадження правонаступником.
Однак, позивачкою не доведено , що вона є єдиний правонаступник у даному виконавчому провадженні.
Так, матеріали справи містять докази того, що окрім ОСОБА_1 1978 року народження (позивачка) , правонаступником відповідно до положень статті 1268 та 1270 Цивільного кодексу України є також ОСОБА_4 1983 року народження.
При цьому, сама позивачка у позові зазначає, що відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
При цьому, слід зазначити, що частиною п`ятою статті 15 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
У силу пунктів 12, 13 розділу ІІ Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.
При цьому, слід брати до уваги, що правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.
У разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.
Однак, в даному випадку, смерть сторони виконавчого провадження відбулася після закриття виконавчого провадження. Виконавче провадження закрито 10.08.2021р., ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, виконавець не повинен був врахувати відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:
1) особисті немайнові права;
2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;
5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Слід зазначити, що позивачем не надано до суду доказів того, що кошти в сумі 116064,57 грн. на даний час залишаються невиплаченими.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно п.4 ч.1 ст.1219 Цивільного кодексу України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
У ст.1219 ЦК України, йдеться мова про неможливість передати право вимоги на отримання пенсії, тобто зі смертю спадкодавця припиняється обов`язок по виплаті йому пенсії, і право на отримання пенсії не може бути передано у спадок. Але, у цьому випадку, йде мова не право на отримання пенсії в подальшому, а лише про виплату вже нарахованої, але своєчасно не виплаченої за життя пенсіонера пенсії. Тобто, це спір не про право на пенсію, а про стягнення конкретного майна (грошових коштів), які залишилися у боржника, та не були за життя пенсіонера йому передані, а тому на нього мають право його спадкоємці, причому за спеціальною спрощеною процедурою передбаченою ст.ст.1227 ЦК України, ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без прийняття спадщини.
Зазначений висновок Верховного Суду стосується до випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізували своє право на неодержану пенсію, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримали таку виплату й оскаржують прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Також Верховний Суд вважає, що такий спір стосується оскарження рішення та дій управління Пенсійного фонду України як суб`єкта владних повноважень, що наділений владними управлінськими функціями щодо члена сім`ї померлого, якому (померлому) нарахована, але не виплачена пенсійним органом пенсія.
Отже, посилання позивачки на те, що без поновлення виконавчого провадження ОСОБА_1 на даний час позбавлена можливості реалізувати свої права правонаступника, не можуть бути прийняті судом як обґрунтована підстава для задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки у позивачки була можливість реалізувати своє право на неодержану пенсію, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог і зв"язку з тим, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження була прийнята у відповідності лдо вимоги чинного законодавства. Відповідно, відсутні правові підстави для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження і, відповідно, не вбачається правових підстав для поновлення виконавчого провадження державним виконавцем.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець