Справа № 300/141/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/141/20 пров. № А/857/28825/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

секретар судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №300/141/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

суддя в 1-й інстанції Біньковська Н.В.,

дата постановлення ухвали 15.08.2024,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування висновку, наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затверджений наказом Івано-Франківської обласної державної адміністрації «Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців апарату облдержадміністрації, які займають посади державної служби категорії Б і В, у 2019 році №162-к від 05.12.2019, в частині оцінювання результатів службової діяльності ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 26.12.2019 №167-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 з 27.12.2019 на посаді завідувача сектору мобілізаційної роботи апарату обласної державної адміністрації. Стягнуто з Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 887477,48 грн. з проведенням (утриманням) необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. В задоволенні решти позову відмовлено.

В ході судового розгляду справи, до закінчення судових дебатів, а саме під час промови позивач заявив про розподіл судових витрат, надання доказів на підтвердження понесення яких подасть до суду після ухвалення рішення в порядку ст.139 КАС України.

05.08.2024 позивачем подана заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій він просить стягнути на його користь судовий збір в розмірі 3783,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. До вказаної заяви позивачем додано акт виконаних робіт від 31.07.2024.

Відповідач подав до суду заперечення на заяву в якому зазначає, що заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення сум судових витрат, понесених позивачем у суді касаційної інстанції, має бути подана позивачем до Верховного Суду. Стверджує, що витрати понесені позивачем на правничу допомогу не доведені та не підтверджені документально. Просить в задоволенні заяви відмовити.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу і судового збору від 03.08.2024 повернуто без розгляду.

Не погоджуючись із такою ухвалою її оскаржив позивач, оскільки вважає таку необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зокрема, зауважив, що кінцевий розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу був поданим після ухвалення остаточного рішення у даній справі, а позивачем зазначено про поважні причини неможливості подання розрахунку до закінчення судових дебатів та у судовому засіданні, а тому зазначення судом першої інстанції про невказання відповідних причин, є неправдивим.

Звернув також увагу суду на те, що вказана справа розглядалася більше 4 років, після нового розгляду у суді відбулося більше 9 судових засідань, справа в суді першої інстанції розглядалася більше 7 місяців, визначити обсяг наданих послуг і підготувати кінцевий розрахунок витрат на правову допомогу було неможливо.

Щодо стягнення судового збору зазначено, що зі змісту вступної та резолютивної частини рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 встановлено, що судовий збір не стягнуто на користь позивача, а тому позивачем зазначено про ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Проте, вже у тексті повного судового рішення від 29.07.2024, який виготовлено 14.10.2024, зазначено мотиви щодо відмови у стягненні даних витрат на користь позивача, а тому незнаючи таких мотивів станом на момент подання заяви про стягнення судових витрат позивач просив стягнути їх з відповідача та поновити строк звернення до апеляційного суду.

Апелянт просив скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 у справі №300/141/20 скасувати та передати на розгляд суду першої інстанції.

В судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав повністю, просив її задовольнити.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив повністю. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та такою, що слід залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Постановляючи спірну ухвалу від 15.08.2024 суд першої інстанції керувався тим, що оскільки позивач в цій справі своєчасно не визначив розмір судових витрат й не зазначив поважних причин, які унеможливили подання відповідних доказів на підтвердження розміру заявлених до відшкодування витрат, тобто не дотримався процесуальних норм закону, у суду відсутні процесуальні підстави для вирішення питання про розподіл витрат відповідно до статті 252 КАС України.

Щодо заяви позивача про ухвалення додатково судового рішення в частині стягнення судового збору в розмірі 3783,60 грн. суд зазначає, що в рішенні суду від 29.07.2024 вирішив питання розподілу понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.

Таким чином, заява про ухвалення додатково судового рішення в частині стягнення судового збору в розмірі 3783,60 грн. є безпідставною.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу і судового збору не підлягає задоволенню та в силу частини 2статті 167, частини 7статті 139 КАС України, підлягає залишенню без розгляду.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в судовому засіданні 29.07.2024 проголошено вступну та резолютивну частини рішення у цій справі та зазначено, що рішення буде складено у повному обсязі 12.08.2024

В ході судового розгляду, до закінчення судових дебатів, а саме під час промови позивач заявив про розподіл судових витрат, надання доказів на підтвердження понесення яких подасть до суду після ухвалення рішення в порядку ст.139 КАС України.

Таку заяву подано 05.08.2024, додатком до якої є копія акту виконаних робіт від 31.07.2024 року.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 року заяву позивача залишено без розгляду.

Повний текст рішення від 29.07.2024 у цій справі складено 14.10.2024.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом норми п. 1 ч. 1 ст. 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з цим, за приписами ч. 3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (ч. 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка у ч. 7 ст.139, ч. 3 ст.143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до ст. 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Виходячи з викладеного тлумачення статей 134 та 139 КАС України, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що умовою прийняття рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу є подання останнім відповідних доказів до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20.

Залишаючи заяву позивача без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що заявляючи в судовому засіданні 29.07.2024 про намір подати розрахунок витрат на правову допомогу, жодних поважних причин неможливості подання суду доказів, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат до ухвалення рішення в справі, позивач не назвав.

Не наведені обставини поважності причин неподання відповідних доказів щодо правничої допомоги й у поданій позивачем 05.08.2024 заяві про ухвалення додаткового судового рішення.

Одного лише покликання позивача у заяві від 05.08.2024 на частину 3 статті 143 КАС України без зазначення обставин поважності причин неподання відповідних доказів у спірному випадку недостатньо.

В заяві про ухвалення додаткового судового рішення позивач стверджує про наявність в матеріалах справи копії договору про надання правової допомоги.

Однак, такий в матеріалах цієї справи відсутній.

Відтак, оскільки позивач в цій справі своєчасно не визначив розмір судових витрат й не зазначив поважних причин, які унеможливили подання відповідних доказів на підтвердження розміру заявлених до відшкодування витрат, тобто не дотримався процесуальних норм закону, у суду відсутні процесуальні підстави для вирішення питання про розподіл витрат відповідно до статті 252 КАС України.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.

Вперше представник позивача Гавриленко В.Г. взяв участь у розгляді цієї справи ще 10.03.2020, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи ордер серії ІФ№047593 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (Т.1, а.с.108, 109), далі - 05.05.2020, 21.05.2020, 29.05.202023.06.2020, 12.08.2020, 25.08.2020

Так, в судовому засіданні 25.08.2020 стороною позивача подано письмові виступи в судових дебатах (Т.1, а.с.225-229), у якій представник позивача Гавриленко В.Г. просив стягнути на користь позивача з відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі, яка буде додатково представлена після закінчення розгляду справи.

Факт подання таких письмових виступів зафіксовано в протоколі судового засідання 25.08.2020.

Тобто, відповідні витрати було заявлено ще станом на момент первісного розгляду цієї судової справи.

Далі вказаний представник взяв участь у судовому засіданні після перегляду судових рішень судом касаційної інстанції щодо розгляду цієї справи у судовому засіданні 02.04.2024.

Зі змісту протоколу судового засідання з`ясовано, що суддя у першій інстанції в судовому засіданні з`ясувала наявність повноважень на представництво позивача у Гавриленка В.Г. (14:23:17).

Гавриленко В.Г. також взяв участь у судових засіданнях 18.04.2024, 12.06.2024.

В ході судового розгляду справи, до закінчення судових дебатів, а саме під час промови позивач заявив про розподіл судових витрат, надання доказів на підтвердження понесення яких подасть до суду після ухвалення рішення в порядку ст.139 КАС України.

05.08.2024 позивачем подана заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій він просить стягнути на його користь судовий збір в розмірі 3783,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. До вказаної заяви позивачем додано акт виконаних робіт від 31.07.2024. Тобто, у межах встановленого ч.7 ст. 139 КАС України строку.

Апеляційний суд також зважає на покликання апелянта на те, що у судовому засіданні позивач зазначав, що у зв`язку з відсутністю коштів, оскільки його буде поновлено тільки через 10 днів, позивач та адвокат погодили здійснення розрахунку протягом 1 місяця після ухвалення рішення у цій справі. Вважає вказане поважними причинами неможливості подання розрахунку до судових дебатів.

Ба більше, дійсно розгляд цієї справи здійснюється більше 4 років, після касаційного перегляду, розгляд цієї справи здійснювався більше 7 місяців, позивач не міг встановити дату останнього судового засідання, визначити обсяг наданих послуг тощо.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з надмірним формалізмом підійшов до вирішення заяви позивача від 05.08.2024.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду. Такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (§ 57 рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom» від 28.05.85, § 96 рішення у справі «Krombach v. France» від 13.02.2001).

Отже, враховуючи наведені вище норми законодавства та фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що залишення заяви позивача від 05.08.2024 без розгляду було передчасним

Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції допустився порушення норм процесуального права.

Суд погоджується з позицією позивача, що мотиви відмови в стягненні судового збору наведені в рішення від 29.07.2024. повний текст якого складено 14.10.2024, однак заяву від 05.08.2024 залишено без розгляду в цілому.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, приписи ст. 320 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що викладене є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу від 05.08.2024.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 у справі №300/141/20 про залишення без розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу і судового збору від 03.08.2024 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 21.01.25