Справа № 600/3076/24-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3076/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 , безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 347 629 гривень 30 копійок під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що за час незаконної відсутності, поза межами військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , відповідно до довідки від 10.05.2024 №5869 отримав грошове забезпечення в розмірі 347 629 гривень 30 копійок, на яке він не мав права, оскільки відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

2. Відповідач, правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався та відзиву не подав.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05.10.2022 №268 ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначений старшим стрільцем 4 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти НОМЕР_3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

2. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2022 №37 ОСОБА_1 призначений на посаду старшого стрільця 3 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти НОМЕР_3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

3. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2023 №16 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав поранення під час виконання бойового завдання.

4. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2023 №18 ОСОБА_1 , зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із довготривалим лікуванням.

5. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2024 №115 ОСОБА_1 , не надав жодних підтверджуючих документів про перебування на лікуванні.

6. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.04.2024 №1004 призначено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 .

7. Зі змісту матеріалів службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав поранення та був евакуйований до стабілізаційного пункту у с. Рай-Олександрівка.

В подальшому, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» в період з 15.01.2023 по 19.01.2023.

З 20.01.2023 по 24.01.2023 ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка».

23.01.2023, під час перебування на лікуванні, ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію, відповідно до якої останньому було рекомендовано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних діб, тобто - з 25.01.2023 по 23.02.2023 ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я, нікого не повідомивши з командування військової частини НОМЕР_1 .

Надалі, по закінченню відпустки, у військову частина НОМЕР_1 ОСОБА_1 не прибув, та з 02.05.2023 по 19.05.2023 останній знаходився на лікуванні у ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня».

В подальшому, з 12.04.2024 по 24.04.2024 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у військовій частині НОМЕР_4 .

Отже, підсумовуючи вищевикладене, ОСОБА_1 в періоди з 24.02.2023 по 01.05.2023, з 20.05.2023 по 11.04.2024 та з 25.04.2024 по теперішній час був відсутній на військовій службі без поважних причин.

По день написання цієї заяви ОСОБА_1 знаходиться поза межами військової частини НОМЕР_1 без законних на те підстав, оскільки не надав жодних підтверджуючих документів, які б підтвердили законність перебування його поза межами частини, тобто вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби.

8. Також, відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що за час незаконної відсутності, поза межами військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , відповідно до довідки від 10.05.2024 №5869 отримав грошове забезпечення в розмірі 347 629 гривень 30 копійок.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до частин 1 та 4 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з абзацом 1 статті 3 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», статтями 1, 10 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

2. Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 № 548-ХІV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі також Статут) вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно з п. 1 ст. 11 Статуту військовослужбовці зобов`язані непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Статтями 26, 27 Статуту встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

3. Частинами 1-2 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

4. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано Міністерством юстиції України 26 червня 2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І «Загальні положення» Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини він втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

5. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

6. Водночас, судом встановлено, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на військовій службі без поважних причин, проте в періоди з 24.02.2023 по 01.05.2023, з 20.05.2023 по 11.04.2024 та з 25.04.2024 по час звернення до суду отримував грошове забезпечення на загальну суму 347629,30 грн., що підтверджується наявним в справі матеріалами. З огляду на це, наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих ним коштів.

7. Крім того, суд враховує практику Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 у справі № 636/93/14-ц згідно висновків якої, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби." Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 в справі № 14-481цс18.

8. Проаналізувавши наведе вище в контексті встановлених обставин в справі, суд дійшов висновку про те, що відповідач на час безпідставного отримання ним грошового забезпечення повинен був перебувати на військовій службі, оскільки мав статус військовослужбовця. Позов пред`явлений військовою частиною про стягнення шкоди, завданої особою під час проходження нею військової служби внаслідок ухилення від проходження військової служби. Вказане свідчить про наявність спору з приводу стягнення збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, тому цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Отже, відповідач доводи позивача належними доказами не спростував, розрахунок шкоди не оспорює, будь-які пояснення або заперечення не надав. З огляду на це, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертиз.

2. За відсутності вказаних витрат, судом не вирішується питання про розподіл таких витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 , безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 347 629 гривень 30 копійок, під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

3. Розподіл судових витрат не здійснюється.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 );

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Суддя О.В. Боднарюк