Справа № 947/13199/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 947/13199/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Турецької І.О. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року (суддя Куриленко О.М., м. Одеса, повний текст рішення складений 25.11.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

22.04.2024 ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Укртрансбезпеки, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00016236 від 21.12.2023 та серії АА №00016237 від 21.12.2023, якими позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП у вигляді штрафу, та закрити провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

На думку апелянтки, суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам її позову з приводу того, що відповідачем не забезпечено проведенням періодичною повіркою зважувального устаткування, а це: заводський №WІМ 5.5. та заводський №WІМ 5.5, що відповідно унеможливило використання такого обладнання під час зважувальних робіт за спірними правовідносинами. Про зазначене свідчить відсутність відповідного документу - свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки з позначкою заводських номерів вагових пристроїв, якими проведено зважування у русі ТЗ.

Апелянтка також наполягає, що жодного доказу на підтвердження нібито відсутності ознак приналежності ТЗ до типу напівпричіп контейнеровоз, яким перевозився контейнер, у відповідача відсутній. Фото ТЗ-напівпричіпу контейнеровозу (вид тільки збоку), що додане відповідачем до матеріалів справи, не відповідає вимогам пункту «Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі» затвердженому ПКМ України від 27.12.2019 №1174, а саме, жодним чином відсутня ідентифікація ТЗ, наприклад відсутня фотофіксація державного номерного знаку полу причепу-контейнеровозу. Фото ТЗ полу-причепу контейнеровозу (вид збоку, що здійснено з великої відстані - 80 метрів), що міститься в матеріалах справи, являється єдиним джерелом доказування відповідача щодо відсутності ознак того, що позивачка не використовувала полу-причепи контейнеровози, які перевозили контейнер. Інших доказів Відповідач не приводить.

Посилаючись також на те, що позивач не впізнає ТЗ напівпричіп - контейнеровоз, який зображений на фото, наполягає, що при умові непроведення судом огляду ТЗ (клопотання про яке відхилене судом), та об`єктивної неможливості встановлення відсутності ознак вантажного перевезення напівпричепом - контейнеровозом контейнеру, неможливо вважати достовірними відомості, надані відповідачем на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення.

Апелянтка також вважає, що судом неправомірно відмовлено в задоволені клопотання позивача в огляді транспортного засобу (ТЗ), чим порушена вимога імперативного характеру, що передбачена ст. 81, 82 КАС України. Оскільки огляд ТЗ мав вирішити питання щодо спростування єдиного доказу відповідача відносно відсутності контейнерного перевезення контейнеровозом, ігноруючи документи про державну реєстрацію ТЗ. Проведення огляду ТЗ мало би запобігти передчасних та безпідставних висновків, які гуртуються виключно на бездоказових твердженнях відповідача, що перелічено вище.

Суд визнав існування недоліків контейнеру, керуючись бездоказовими висловлюваннями відповідача. Зазначене позбавило можливості використати позивачкою права на доказування, хоча за законом це обов`язок відповідача, як суб`єкта владних повноважень. С приводу зазначеного, у зв`язку з порушенням судом вимог Закону України «Про судоустрій та статус суддів», позивачка, у відповідності до ст. 106 даного Закону була вимушена звернутися до ВРП України з відповідним оскарженням протиправної бездіяльності судді Київського районного суду м. Одеси Куриленко О.М., за якою на даний час відкрите дисциплінарне провадження.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції у відритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи відповідно до частини п`ятої статті 286 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником транспортних засобів: трьохвісного вантажного сідлового тягача марки MAN TGX 24.440, державний номер НОМЕР_1 та SCHMITZ, державний номер НОМЕР_2 - спеціалізованого напівпричіпу н/пр-контейнеровоз, переобладнаний для перевезення контейнера типу 1А/1С; трьохвісного вантажного сідлового тягача марки VOLVO FH420, державний номер НОМЕР_3 та трьохвісного напівпричіпу-контейнеровозу марки SCHMITZ, державний номер НОМЕР_4 спеціалізованого напівпричіпу н/пр-контейнеровоз ідент №продуб. висн. НОМЕР_5 , переобладнаний для перевезення контейнера типу 1А/доопр.(обріз. до Н2200 мм, з/без тенту) конт.тип 1А, як куз. власн. вигот. для перев. насип. вант. (у т.ч.зерн. культур).

21 грудня 2023 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною було винесено постанову серії АА №00016236 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 8500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.132-1 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови, 21 грудня 2023 о 15 год. 55 хв., за адресою М-05, км 36+303, Київська область, ОСОБА_1 допустила рух транспортного засобу MAN TGX 24.440, державний номер НОМЕР_1 із перевищенням параметрів, зазначених пунктом 22.5ПДР України, а саме перевищення загальної маси транспортного засобу на 9,913% (3,965 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Також 21 грудня 2023 року старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною було винесено постанову серії АА №00016237 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 17000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови, 21 грудня 2023 о 15 год. 57 хв., за адресою М-05, км 36+303, Київська область, ОСОБА_1 допустила рух транспортного засобу VOLVO FH 420, державний номер НОМЕР_3 із перевищенням параметрів зазначених пунктом 22.5ПДР України, а саме перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,213% (2,885 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон; перевищення навантаження на здвоєні вісі транспортного засобу на 11,023% (1,268 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на здвоєні вісі 11,5 тон.

Вважаючи згадані постанови протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом про їх скасування.

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки факт вчинення позивачкою правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, є доведеним, а спірні постанови правомірними та такими, що відповідають вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулює та визначає Закон України "Про дорожній рух".

Відповідно до статті 14 цього Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, що затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

У відповідності до пункту 1.3 ПДР установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За визначенням, наведеним у постанові Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" великовагові та великогабаритні транспортні засоби - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР.

Частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух" закріплено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 визначено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

В свою чергу, у пункті 3 наведених Правил унормовано, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України.

Пунктом 22.1 розділу 22 "Перевезення вантажу" ПДР встановлено, що маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Пунктом 22.5 ПДР передбачені обмеження як вагових так і габаритних параметрів транспортних засобів та їх составів, зокрема, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 тон для автомобільних доріг державного значення.

При цьому допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

За порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, статтею 132-1 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність.

Так частиною другою статті 132-1 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 року №1174 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.2021 року №623).

Під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність. Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих. Метадані повинні містити дані про засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку , повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

З окраденої у даній справі постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00016236 від 21.12.2023 вбачається, що 21 грудня 2023 о 15 год. 55 хв., за адресою М-05, км 36+303, Київська область, ОСОБА_1 допустила рух транспортного засобу MAN TGX 24.440, державний номер НОМЕР_1 із перевищенням параметрів, зазначених пунктом 22.5ПДР України, а саме перевищення загальної маси транспортного засобу на 9,913% (3,965 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Фактичні зафіксовані параметри ТЗ: кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 2840 мм, 2-3: 1080 мм, 3-4: 5350 мм, 4-5: 1310 мм; 5-6: 1310 мм; навантаження на вісь 1 - 6650 кг, 2-5150 кг, 3 - 8900 кг, 4 - 9550 кг, 5 - 9350 кг; 6 - 9250 кг; загальна маса - 48850 кг.

Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу загальна маса - 43965 кг.

З постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00016237 від 21.12.2023 вбачається, що 24.06.2023 року о 19 годині 07 хвилин за адресою М-02, км 168+502 Сумської області автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу Volvo F12, днз НОМЕР_6 із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,3% (2.12 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, та за результатами розгляду матеріалів адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП.

В постанові зазначено фактичні зафіксовані параметри ТЗ: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 3620 мм, 2-3: 15756 мм, 3-4: 1287 мм, 4-5: 1389 мм навантаження на вісь 1 - 7950 кг, 2 - 12650 кг, 3 - 9100 кг, 4 - 8850 кг, 5 8.50 кг загальна маса - 46800 кг.

Формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами: *% перевищення = ((X факт X норм похибка пристрою)/Xнорм)*100%. Xфакт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); Xнорм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно допункту 22.5 Правил дорожнього руху. Похибка пристроюрегламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Xфакт при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр), та становить: для параметру довжини ТЗ - 600 мм, для параметру ширини ТЗ - 100 мм, для параметру висоти ТЗ - 60 мм, для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ - 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі, для параетру навантаження на строєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі.

Розрахунок перевищення за постановою серії АА 00016236 виглядає наступним чином: % перевищення = ((48850 кг - 40000 кг - 10% * 48850 кг) / 40000кг)*100% = ((8850кг - 4885 кг) / 40000 кг) * 100% = (3965 кг / 40000кг) * 100% = 9,913%.

Розрахунок перевищення загальної маси за постановою серії АА 00016237 виглядає наступним чином: % перевищення = ((47650 кг 40000 кг - 10% * 47650 кг) / 40000 кг) * 100% = ((7650 кг - 4765 кг) / 40000 кг) *100% = (2885 кг / 40000 кг) * 100% = 7,213 %.

Розрахунок перевищення на здвоєні осі за постановою АА 00016237 виглядає наступним чином: % перевищення = ((15200 кг 11500 кг - 16% * 15200 кг) / 11500 кг) * 100% = ((3700 кг - 2432 кг) / 11500 кг) * 100% = (1268 кг / 11500 кг) * 100% = 11,026 %.

Як встановлено судом першої інстанції, автоматичний прилад для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 5.5, автомобільна дорога М-05, км Київ+Одеса, 36+303, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується свідоцтвами про повірку №№35-02/1812, 1813, 1814, 1815 від 12.12.2023, №№23-21/000198, 000199, 000201 від 22.09.2023 №23-21/000306 від 11.12.2023 щодо технічного засобу: «Прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі».

Законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що дозволяє враховувати специфіку вантажу. В той час, прилади автоматичні для зважування транспортних засобів у русі, застосовують похибку для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ - 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі.

Отже, розрахунок % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами здійснено за формулою відповідно до ДСТУ ОІМL R 134-1:2010. Державною службою України з безпеки на транспорті наведено відповідні розрахунки згідно спірних постанов, за наслідками дослідження яких у суду не виникає сумнівів у їх правильності.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження позивачки, що вона використовувала тягачі з напівпричепами, що є контейнеровозом, оскільки перевезення вантажу не здійснювалось у контейнері, на площадку для перевезення контейнерів установлено кузов із переобладнаного контейнеру (зрізано його верхню частину) з метою збільшення ваги перевезення вантажу. Така зміна функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачці можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу.

Твердження позивачки про те, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху навантаження в 44 т допускається для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більш контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра є неаргументованим, оскільки визначальною обставиною є не лише тип транспортного засобу (контейнеровоз), а й одночасне здійснення перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, тобто одиниця транспортного обладнання.

Так, наказом Міністерства транспорту України від 14.01.1997р. №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" дано визначення н/причеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій-контейнерів.

Також, Наказом №363 наведено визначення вантажного контейнера як одиницю транспортного обладнання багаторазового використання, призначеного для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше).

Розрізняють контейнери універсальні, спеціалізовані і контейнери-платформи.

Відповідно до п. п. 17.1 - 17.5 Наказу №363 універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі. В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян.

Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг.

Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать Перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

Крім цього, відповідно до вимог п. 17.15 Наказу №363, після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил навісити бірку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача.

Як вбачається з матеріалів справи (фото звіт), на зображених ТЗ номерний знак НОМЕР_7 та НОМЕР_3 (а.с. 55-59) відсутнє маркування: розпізнавальний знак, номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, та інша інформація відповідно до вимог Наказу №363. Напівпричепи мають тентований верх, тобто до конструкції контейнерів внесено зміни.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку здійснювалися вантажні перевезення транспортними засобами, які є контейнеровозом, але не використовувалися в момент зафіксованого порушення як контейнеровози. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, що встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні є показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу,

Крім того, частинами першою та другою статті 70 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, окрім іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічне положення закріплене у частині першій статті 9 КАС України.

Незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин.

У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної норми, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. З цього випливає обов`язок сторін доказувати факти (обставини). Цей обов`язок у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається.

Тобто, загальне правило розподілу доказових обов`язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої. Підставу позову повинен довести саме позивач.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.73-76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76 КАС України).

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №910/23428/17).

У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, касаційний суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Перевірив матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою у даній справі документально не було доведено обґрунтованості своїх позовних вимог та, відповідно, протиправності постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 21.12.2023 серії АА №00016236 та серії АА №00016237.

Матеріалами справи підтверджено наявність в діях позивачки складу адміністративних правопорушень, передбачених частино другою статті 132-1 КУпАП, та в ході розгляду справи позивачем жодним чином не спростовані встановлені обставини щодо допущення вказаних порушень, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваних постанов.

Щодо заявленого клопотання позивачкою у суді першої інстанції стосовно огляду транспортних засобів, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки з матеріалів справи вбачається, що обидва правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується позивачка, були здійснені 21.12.2023 р. З даним адміністративним позовом вона звернулася до суду 22.04.2024 р., тобто через 4 місяці. Розгляд справи здійснювався у листопаді 2024 року. Оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції 25.11.2024 р. Вважаючи на це у суду першої інстанції дійсно були підстави для сумніву щодо доказовості такого огляду транспортних засобів.

Щодо наведених апелянткою постанов апеляційних судів, то колегія суддів також їх відхиляє, оскільки, в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також апеляційний суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи апеляційної скарги не містять належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на належній юридичній оцінці встановлених обставин справи із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку. Порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи чи є обов`язковою підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.О.Турецька

Суддя Ю.В.Осіпов