Справа № 340/7161/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7161/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглядаючи у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кундас Вікторію Андріївну, звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати податкове повідомлення - рішення № 4 від 27.09.2024 року.

Суддя ухвалою від 11.11.2024 року залишила без руху позовну заяву та встановила десятиденний строк для усунення її недоліків. Недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 року відкрито провадження у даній справі та вирішено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Обґрунтовуючи протиправність вказаного податкового повідомлення-рішення представник позивача, зазначав, що змістовна конструкція пункту 80.2 статті 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті ПК України, при цьому, Лист ДПС від 16.01.2024 року не може бути підставою для проведення фактичної перевірки, оскільки не містить в собі інформацію про те, що позивачем порушуються вимоги трудового законодавства. Відтак, зазначає, що місце порушення відповідачем порядку призначення та проведення перевірки в силу відсутності правових підстав для прийняття Наказу № 572-п від 14.08.2024 року та здійснення перевірки позивача, що свідчить про незаконність оскаржуваних рішень. Вказує, що відсутність певного елементу змісту (незначний недолік) у такому розрахунковому документі, який в свою чергу у повному обсязі надає можливість не тільки відтворити, зрозуміти та ідентифікувати розрахункову операцію за місцем її проведення не приховуючи її сутність за допомогою реєстратора розрахункових операцій (тощо), але і підтвердити її виконання, не може бути правовою підставою для притягнення такого платника податків за невидачу такого розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Головним управлінням ДПС в Кіровоградській області (надалі відповідач) не визнаючи позовні вимоги, поданий відзив на позов, у якому зазначається про правомірність проведення фактичної перевірки на підставі наказу від 14.08.2024 № 572-п "Про проведення фактичних перевірок" з огляду на наявність підстав для призначення фактичної перевірки за підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Під час перевірки встановлено відсутність інформації у фіскальному чеку найменування суб`єкта господарювання, адреса господарської одиниці та податковий номер, що позбавляє такий документ статусу розрахункового, відповідно, створення і роздрукування, а так само видача покупцеві документу з таким недоліком не може вважатися належним виконанням обов`язку, встановленого п. 2 ст. 3 Закону № 265. Крім того, під час перевірки встановлено не проведення через ПРРО розрахункових операцій на загальну суму 11535 грн та 7727 грн, при тому, що обсяг продажу товарів проведено через ПРРО лише на суму 2616 грн та 2081 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 року витребувані у відповідача додаткові пояснення.

Дослідивши докази і письмові пояснення позивача, викладені у заяві по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа підприємець (надалі позивач) є платником податків та здійснює свою господарську діяльність за адресом за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області від 14.08.2024 № 572-п "Про проведення фактичних перевірок" на підставі пп.80.2.2., пп.80.2.3, пп.80.2.7 п.80.2 ст. 80 ПК України зобов`язано провести протягом серпня 2024 року фактичні перевірки суб`єктів господарювання з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операції, ведення касових операцій. У Додатку 49 до наказу вказаний суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_2 , дата початку перевірки 30.08.2024 (надалі наказ, а.с.60).

30.08.2024 року на підставі направлень на перевірку посадовими особами Головного управління ДПС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку в магазині вул. Верхнє Пермська,44, що розташований у м. Кропивницький.

За результатом проведеної перевірки ГУ ДПС в Кіровоградській області складено акт від 06.09.2024 року № 12603/11/28/РРО/ НОМЕР_1 фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, обігу підакцизних товарів, та наявності ліцензій, патентів, свідоцтв (надалі акт перевірки, а.с.55-57).

Згідно висновку перевірки є порушення приписів п. 1, 2 ст. 3 Закону України ''Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг'' (надалі Закон №265/95-ВР); ст.24 Кодексу законів про працю в Україні; ч.2 р.2 ''Положення про форму та зміст розрахункових документів…'', затвердженого наказом МФУ від 21.01.18 №13; постанови КМУ від 17.06.5 №413 ''Про порядок повідомлення державної податкової служби та її територіальних органам…''

Заперечення на акт перевірки не надавались.

На підставі акту перевірки, ГУ ДПС у Кіровоградській області складено податкове повідомлення-рішення від 27.09.2024 року за № 4, яким застосовано до ФОП ОСОБА_2 штрафні санкцію за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в розмірі 8804,75 грн (надалі спірне рішення, а.с.63).

Отже правомірність та законність спірного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (надалі ПК України).

Однією з підстав протиправності спірного рішення, представник позивача зазначає про порушення процедури проведення перевірки, оскільки в наказі на її проведення вказана лише номері статті ПК України, натомість, аналіз пункту 80.2 статті 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті ПК України. Тобто, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання контролюючого органу на певні положення ПК України, а конкретно-визначені відомості, що стали безпосередньою підставою для проведення такої перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Так, у наказі на проведення перевірки наявне лише посилання на норми ПК України.

Відповідно до пунктів 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.

Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації ''яка свідчить про можливі порушення'' - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, що у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

Враховуючи вищеописане, суд відхиляє доводи представника позивача щодо протиправності спірного рішення, з огляду на те, що відсутність в наказі на проведення перевірки деталізованої інформації щодо підстав її проведення.

Стосовно змісту та суті спірного рішення, суд зазначає наступне.

1. Згідно розрахунку штрафних санкцій до спірного рішення, сума штрафної санкції визначена з огляду на два види порушення:

- за видачу розрахункового документ не встановленого зразка на суму 4185 грн до позивача застосовано штраф 1046,25 грн;

- за непроведення розрахункової операції через ППРО та не видача розрахункового документа встановленої форми та змісту на загальну суму 15517 грн до позивача застосовано штраф 7758,50 грн (а.с.66).

1. У п.2.2.8 акту перевірки зазначено, що перед початком фактичної перевірки в магазині «ANDI» за адресою: м.Кропивницький, вул.Верхнє Пермська,44, відповідно була проведена контрольна-розрахункова операція, під час якої придбано «Куртку жіночу та пакет» на загальну суму 843,00 грн розрахунок проведено за готівкові кошти. Крім того придбано «Труси жіночі» по ціні 109,00 грн розрахунок проведено у б/г формі за допомогою електронного платіжного засобу (POS-терміналу). При проведення зазначених вище розрахункових операцій продавцем сформовано та видано невідповідні розрахункові документи, в яких відсутні обов`язкові реквізити, а саме «Найменування суб`єкта господарювання»; «Адреса господарської одиниці»; «Податковий номер» і які не відповідають вимогам «Положення про форму та зміст розрахункових документів…».

Представник позивача зазначає, що законодавець не визначив як самостійний склад правопорушення та не встановив відповідальності, за видачу розрахункового документу з використанням реєстраторів розрахункових операцій, в якому не відображається той чи інший

елемент наведеного у Положенні. Вказує, що законодавець визначив обов`язок, за невиконання якого не встановив відповідальність встановлену пунктом 15 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Суд відхиляє вказані доводи як безпідставні, з огляду на наступне.

Відповідно до визначень, наведених у статті 2 Закону № 265/95-ВР, поняття:

розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України N 13 від 21 січня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за N 220/28350 (надалі Положення №13).

Пунктом 3 розділу І Положення №13 визначено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів.

Відповідно до пункту 2 розділу II "Фіскальний касовий чек на товари (послуги)" Положення №13 фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема:

- найменування суб`єкта господарювання (рядок 1);

- адреса господарської одиниці - адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користування господарською одиницею (назва населеного пункту, назва вулиці, номер будинку/офісу/квартири) та повідомлена ДПС формою 20-ОПП (рядок 3);

- для СГ, що не є платниками ПДВ,- податковий номер або серія та номер паспорта /номер ID картки (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), перед яким друкуються великі літери «ІД» (рядок 5).

Суд вказує, що посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 27 листопада 2023 року у справі N 420/11790/22 стосовно висновків про наявність деяких дефектів фіскального чеку, з огляду на її нерелевантність до обставин даної справи. Так, у справі №420/1790/22 Верховним Судом дана правова оцінка позиції контролюючого органу про відсутність у виданих під час перевірки фіскальних чеках та контрольних стрічках назви господарської одиниці «РЕСТОРАН». Натомість, у фіскальному чеку № від 19.08.2024 року взагалі відсутня назва суб`єкта господарювання, адреса господарської одиниці, податковий номер або серія та номер паспорта/номер ID картки. Тобто, відсутні реквізити, за якими можливо ототожнити продавця.

Як вже зазначалося, обов`язок, передбачений цим пунктом, полягає в тому, що суб`єкт господарювання зобов`язаний надавати особі в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі.

Відповідно до статті 8 Закону №265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Саме Положення №13 визначено форму і зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів; приймання комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів.

Згідно з пунктом 3 розділу І Положення №13 установлені у ньому вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Отже, можна зробити висновок, що Закон № 265/95-ВР встановлює безпосередній зміст обов`язку суб`єктів господарювання і порядок його виконання, а Положення № 13 - форму його реалізації (форму і зміст документів, які є складовими звітності).

У постанові від 02 лютого 2024 року у справі №500/6845/21 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, що за змістом норм Положення №13 слід розрізняти недолік реквізиту у розрахунковому документі від відсутності відповідного реквізиту взагалі. У першому випадку дійсно неможливо стверджувати, що документ втрачає статус розрахункового, натомість, у другому випадку безпосередньо Положення №13 вказує, що такий документ не прийматиметься як розрахунковий. Отже, відсутність найменування суб`єкта господарювання, його адреси та реквізитів позбавляє такий документ статусу розрахункового, відповідно, створення і роздрукування, а так само видача покупцеві документу з таким недоліком не може вважатися належним виконанням обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Отже, відсутність необхідних реквізитів створює самостійний вид порушення, за яке встановлена фінансова відповідальність. У зв`язку з наведеним, доводи представника позивача відхилені судом. Водночас, згідно приписів частини 2 статті 2 КАС України, суд зобов`язаний провести перевірку на предмет законності спірного рішення, незважаючи на заявлені позивачем доводи. У зв`язку із вказаним, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1,2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

У відповідності до пункту 15 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" у період з 1 серпня 2023 року по 31 липня 2025 року, але не пізніше ніж до дати припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, до фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, що здійснюють діяльність з продажу товарів фінансова відповідальність за:

- проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових

книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг);

- непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи;

- невидачу (у паперовій та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання застосовується у таких розмірах:

- 25 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів

(робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

- 50 відсотків вартості проданих з порушенням, встановленим цим пунктом, товарів

(робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Безумовним є законодавчий факт, що до розрахункового документу встановлюються певні вимоги щодо відтворення його змісту.

Аналізуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що пункт 15 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.

Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 15 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.

Так, при проведенні перевірки встановлено, що у фіскальному чеці № від 19.08.2024 року взагалі відсутня назва суб`єкта господарювання, адреса господарської одиниці, податковий номер або серія та номер паспорта/номер ID картки. Тобто, відсутні реквізити, за якими можливо ототожнити продавця. Вказане є самостійним видом порушення податкового законодавства, як то невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Зміст вказано податкового порушення визначений пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Натомість, згідно розрахунку штрафних санкцій за актом перевірки (а.с.66), позивача притягнуто до відповідальності за порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР.

Пункт 1 статті 3 Закону №265/95-ВР визначає зміст податкового порушення такого як непроведення розрахункової операції через РРО або проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки. А пункт 2 статті 3 Закону №265/95-ВР визначає зміст податкового порушення - невидача відповідного розрахункового документа. При цьому, як на переконання суду, позивач не допускав податкового порушення згідно пункт 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, тому і застосування до нього штрафу саме за порушення пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР є протиправним.

Оскільки до позивача застосовану штрафну санкцію в розмірі 1046,25 (4185 грн х 25%) за інше порушення податкового законодавства, ніж ним було допущено, тому суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення рішення в частині визначення штрафної санкції в розмірі 1046,25 підлягає скасуванню як протиправне.

2. Відповідач у розрахунку штрафних санкцій (а.с.66) зазначає про порушення п.1, п.2 ст.3 Закону №265-95 та застосування до позивача штрафної санкції в розмірі 7758,50 грн за непроведення розрахункової операції через ППРО та не видача розрахункового документа встановленої форми та змісту на загальну суму 15517 грн.

В акті перевірки вказано, що в магазині облік проданого товару та розрахункових операцій в т.ч. проведених через ПРРО здійснюються за допомогою програми « 1С Бухгалтрія» в розділі «Отчет по продажам». 28.08.2024 загальний обсяг продажу (згідно програми 1с Бухгалтерія) склав 11535 грн. Обсяг продажу згідно аналітичної системи СОД РРО склав 2616,00 грн, таким чином через ПРРО не проведено розрахункових операцій на суму 8919,00 грн. 29.08.2024р. загальний обсяг продажу склав 7727,00 грн, обсяг продажу згідно аналітичної системи СОД РРО склав 2081,00 грн, таким чином через ПРРО не проведено розрахункових операцій на суму на суму 5646,00 грн. 30.08.2024 року, на момент перевірки, обсяг продажу, згідно опису готівкових коштів, складеного особисто ОСОБА_3 склав 4141 грн. При цьому обсяг продажу згідно аналітичної системи СОД РРО склад 1251,00 грн. Таким чином через ПРРО на момент перевірки не проведено розрахункових операцій на суму 2890,00 грн. Загальна сума не проведених через ПРРО за період з 28.08.2024р. по 30.08.2024 року склала 17455,00 грн.

Отже, саме за непроведення розрахункових операцій через ППРО за 28.08.2024 та 29.08.2024 року на суму 14565 грн і за 30.08.2024 року на суму 952 грн, до позивача застосовано штрафні санкцій в розмірі 7758,50 грн х 50% 15517 (14565 + 952).

На підтвердження факту непроведення розрахункової операції через ППРО за 28.08.2024 та 29.08.2024 відповідач вказує фотографію з комп`ютера позивача програми « 1С Бухгалтерія» в розділі «Звіт по продажам», натомість, представник відповідача заперечує належність вказаних доказів, зазначаючи, що це фотографії невідомої програми під назвою «Звіт за продажам» із зазначенням назви магазину (А) КР Кропивницький Пермська ND.

Згідно статті 74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У статті 75 КАС України вказано, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При цьому суд наголошує на тому, що позивач заперечує дійсність та відповідність, наданих відповідачем фотографій, які наче б то мають підтвердити відповідність сум господарських операцій за 28.8.2024 та 29.08.2024.

На вимогу суду, відповідач пояснив природу походження цих фото, вказавши, що їх було зроблено телефоном перевіряючого. При цьому, будь якого доказу, посвідчення позивачем вказаних доказів не має. Отже, ці обставини не визнаються сторонами, а навпаки, позивач заперечує їх достовірність та відповідність.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про відсутність належного та допустимого доказу, який би беззаперечно свідчив про проведення позивачем господарських операцій за 28.08.2024 та 29.08.2024 року на суму 14565 грн без проведення через ПРРО, а відтак, застосування штрафу в розмірі 7282,50 (14565 х 50%) є протиправним.

В матеріалах справи наявний фіскальний чек на суму 952 грн (843 + 109) за 30.08.2024 (контрольна закупка, а.с.60). При цьому, суд погоджується, що вказані розрахункові документи не відповідають змісту Положення №13, а відтак, наявний склад податкового порушення згідно пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Водночас, за вказане порушення до позивача застосовано штраф в розмірі 50%.

Оскільки суд визнав протиправним застосування до позивача штрафної санкції в розмірі 1046 грн (як за перше порушення), тому суд доходить висновку, що за порушення пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР на суму 952 грн до позивача слід застосувати штраф саме як за вчинення порушення вперше, 25% в розмірі 238 грн. Тобто, застосування штрафних санкцій до позивача за суму 7520,50 (7282,50 + 238,00) є протиправним, натомість застосовування штрафних санкцій до позивача в розмірі 238 грн суд вважає таким, що відповідає змісту встановленого порушення.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення - рішення № 4 від 27.09.2024 року в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 8533,75 гривень є протиправним, а тому в цій частині його слід скасувати.

Отже позовні вимоги слід задовольнити часткове.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні із даним позовом до суд сплачено судовий збір у розмірі 968,80 грн (а.с.38-39), а тому, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову (8566,75х968,80/8804,75), на користь позивача слід стягнути суму 942,61 грн.

Керуючись ст.ст.77-79, 90, 132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006; ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області №4 від 27.09.2024 року в частині визначення суми штрафних (фінансових санкцій) в розмірі 8566,75 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті: судового збору в сумі 942,61 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК