Справа № 160/18462/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/18462/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 р. (суддя Бухтіярова М.М) в адміністративній справі №160/18462/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні солдата за мобілізацією, оператора-стрільця 2 роти охорони 2 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на дату подання рапорту від 17 квітня 2024 р.) за сімейними обставинами через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити солдата за мобілізацією, оператора-стрільця 2 роти охорони 2 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на дату подання рапорту від 17 квітня 2024 р.) за сімейними обставинами через перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією оператором-стрільцем 2 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 . На його утриманні перебуває шестеро дітей віком до 18 років, що відповідно до абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є підставою для його звільнення з військової служби, в зв`язку з чим ним було подано до Військової частини НОМЕР_1 відповідні рапорти. Військовою частиною НОМЕР_1 в листі від 15 травня 2024 р. відмовило йому у звільненні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024р., ухваленим за результатами розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вінпросить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про те, що помилковими є висновки суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів безпосереднього

утримання ним не тільки своїх двох дітей, а й чотирьох дітей своєї дружини від стосунків з іншими чоловіками. Застосування судом першої інстанції правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 р. у справі № 160/11228/23 до спірних правовідносин є помилковим.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 . 31 березня 2024 р. та 17 квітня 2024 р. ОСОБА_1 звертався до Військової частини НОМЕР_1 з рапортами про звільнення його з військової служби на підставі положень абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з тим, що на його утриманні перебувають шестеро дітей віком до 18 років. Обидва рапорти об`єднані та присвоєно ним єдиний вхідний реєстраційний номер №703/3.57 від 17 квітня 2024 р. Військовою частиною НОМЕР_1 листом №327/3459 від 15 травня 2024 р. відмовлено у звільненні ОСОБА_1 посилаючись на те, що не встановлено факту наявності в нього обов`язку утримувати дітей своєї дружини від першого подружжя.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з правомірності відмови Військовою частиною НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі положень абзацу 13 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як свідчать наявні у справі письмові докази позивач є батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Він також є вітчимом дітей своєї дружини ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ).

Згідно статті 260 Сімейного кодексу України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Частиною 1 статті 268 Сімейного кодексу України визначено, що мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, батьки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі виховують дитину (обов`язок), а мачуха/відчим можуть брати участь у вихованні дитини (право). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, як це визначено частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України.

Щодо доводів позивача про перебування на його утриманні дитини з інвалідністю.

В матеріалах справи наявна копія посвідчення, виданого на ім`я ОСОБА_5 , законним представником якого є ОСОБА_8 (а.с.36).

За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 03 жовтня 2024 р. у справі №160/17962/23, обов`язок по вихованню дитини з інвалідністю приписами частини другої статті 157 СК України покладено на батька дитини, а відповідно до частини першої статті 260 СК України вітчим реалізовує таке право на добровільних засадах. В межах розгляду цієї справи касаційний суд звернув увагу, що сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Докази неможливості утримання дітей дружини їхніми батьками суду не надано. Та обставина, що ОСОБА_8 не зверталась за стягненням аліментів на утримання дітей з їх батьків не звільняє останніх від виконання обов`язку по утриманню і вихованню дітей та не зменшує обсяг їх прав.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 р. в адміністративній справі №160/18462/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 21 січня 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник