Справа № 750/9260/24
Суддя: Заїка Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/9260/24 Суддя (судді) першої інстанції: Логвіна Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Заїки М.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області лейтенанта Кураша Володимира Юрійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова із позовною заявою до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області лейтенанта Кураша Володимира Юрійовича (далі - інспектор, відповідач-1), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП, відповідач-2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.06.2024 серії ЕНА № 2450104 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 11.11.2024 у задоволенні позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що постанова серії ЕНА № 2450104 від 22.06.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які свідчать, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів позивач зазначає, що інспектор незаконно застосовував прилад TruCam LTI 20/20 № TC000308 не в автоматичному режимі, тримаючи прилад в руках. При цьому, такий пристрій може використовуватись для вимірювання швидкості руху лише за умови якого стаціонарного розміщення. Використання лазерного приладу TruCam у ручному режимі може привести до помилки.

Постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно фактичного розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.76» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

У постанові місцем вчинення порушення вказано «а/д Р-56 в м. Чернігів (АД Р-56 Чернігів-Пакуль КПП, 7 км)». На підтвердження такого порушення надано фотографію з приладу TruCam TC000308, яку зроблено за адресою м. Чернігів, вул. Шевченка 116.

Також позивач вказав, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення він виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що заявив відповідачу відповідне клопотання, яке було задоволено. Також, позивач заявив клопотання про перенесення розгляду справи на інший день за місцем обліку транспортного засобу, оскільки мобільний зв`язок та Інтернет не працював та він не мав можливості скористатись допомогою адвоката. Проте, відповідачем не було вжито дій щодо надання реальної можливості реалізувати право на отримання правової допомоги, оскільки розгляд справи перенесено не було, що унеможливлювало реалізацію даного права.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 25.11.2024 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідачі не подали відзивів на апеляційну скаргу позивача.

Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалою від 10.01.2025 призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вирішуючи цей спір по суті, суд першої інстанції встановив, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 22.06.2024 серії ЕНА № 2450104 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За змістом вказаної постанови 22.06.2024 о 11:58 на а/д Р-56 Чернігів-Пакуль-КПП Славутич, 7-й км, на ділянці дороги, що позначена д/з 5.49 на білому фоні, позивач рухався зі швидкістю 75 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху, більше ніж на 20 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості TRUCAM LTI20/20 № 000308.

Позивач не погодився із вказаною постановою від 22.06.2024 серії ЕНА № 2450104 та звернувся до суду із зазначеною позовною заявою.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доведеність вчинення позивачем вказаного порушення та дотримання порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КпАП України справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За змістом статті 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (у тому числі передбачених частиною першою статті 121-3).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

За приписами статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 12 ПДР України у п. 12.1 визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно із п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» позначає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підтвердження порушення позивачем вимог п. 12.4 ПДР України відповідачем надано фото та відеозапис з лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № 10000308 згідно яких зафіксовано рух транспортного засобу позивача зі швидкістю 75 км/год.

Також матеріали справи містять відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення у ході якого позивач не заперечує факт вчинення такого порушення, вказуючи на малозначність порушення та можливість застосування до нього санкції у вигляді попередження.

Щодо доводів позивача про неналежність доказів здобутих з використанням вказаного лазерного вимірювача швидкості TruCam з огляду на відсутність підтвердження стаціонарного розміщення такого приладу під час вимірювання швидкості, апеляційний суд зазначає наступне.

Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/28253 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № 10000308 до застосування.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.

Згідно із листом ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 № 22-38/49 опломбування лазерних вимірювачів швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 не передбачено експлуатаційними документами, методикою повірки або іншими документами. Лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCAM LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, пройшов періодичну повірку, свідоцтво якого станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення було чинним, і міг використовуватися відповідачем під час здійснення патрулювання.

Згідно із п.9 ч.1 ст.31 Закону України "Про національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

При цьому, суд зауважує, що застосування у конструкції вказаної норми ч.2 ст.40 Закону України "Про національну поліцію" похилої риски між словами "монтувати" та "розміщувати" свідчить, що відповідні пристрої можуть як стаціонарно монтуватись так і розміщуватись, у тому числі, й на однострої, у/на службових транспортних засобах поліцейських.

Отже, законом не обмежується використання технічних пристроїв для фіксації порушень, у тому числі й лазерних вимірювачів швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20, виключно у стаціонарному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача могло здійснюватися з утримування в руках такого пристрою працівником поліції під час вимірювання.

Наказом Департаменту патрульної поліції №238 від 01.02.2024 затверджено перелік ділянок автомобільних доріг на яких швидкість руху транспортних засобів контролюється за допомогою лазерних вимірювачів швидкості TruCam. Відповідно до додатку, на а/д Р-56 «Чернігів-Пакуль-КПП» (6-9 км) проводиться вимірювання швидкості за допомогою приладу TruCam.

Довідкою начальника відділу безпеки дорожнього руху УПІ в Чернігівській області ДПП Воронова О. та картою-схемою дорожніх знаків на автодорозі Р-56 підтверджується наявність дорожнього знаку 5.76 з табличкою 7:2.1 «Зона дії» (3 км) на км 6+000 (ліворуч та праворуч) та на 7+850 праворуч дороги (Р-56 Чернігів-Пакуль-КПП).

Дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що здійснення автоматичної відеофіксації порушень ПДР України на певній території не позбавляє працівників поліції використовувати на такій території інші засоби фіксації порушень ПДР України, зокрема й лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20.

Суд враховує доводи апеляційної скарги про те, що надане відповідачем фото містить інформацію згідно із якою місцем вчинення правопорушення: м. Чернігів, вул. Шевченка 116.

Водночас, суд розцінює таку інформацію як помилкову, адже позивач не заперечує, що 22.06.2024 близько 11:58 він рухався та був зупинений працівниками поліції саме на а/д Р-56 Чернігів-Пакуль-КПП Славутич, 7-й км.

Крім того, можлива фіксація руху позивача 22.06.2024 близько 11:58 за адресою м. Чернігів, вул. Шевченка 116, також вказує на порушення позивачем п. 12.4 ПДР України, адже таке місце знаходиться в межах міста Чернігова.

Згідно із ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

За змістом постанови Касаційного адміністративного суд Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №640/16220/16-а ненадання водію можливості скористатися правовою допомогою адвоката є порушенням права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зауважує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням установленої процедури, яка створює умови об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Розгляд цієї категорії справ носить спрощений терміновий характер і здійснюється на місці вчинення адміністративного правопорушення. Зазначеною процедурою не передбачається відкладення справи та зумовлює учасників процесу до активних дій задля забезпечення повного і об`єктивного її вирішення. Одночасно, спрощений порядок розгляду справи не виключає обов`язок дотримання установлених процедур.

Закріплений на законодавчому рівні механізм притягнення особи до адміністративної відповідальності, серед іншого, передбачає, що розгляд справи розпочинається з представлення посадової особи, яка розглядає дану справу; оголошення посадовою особою, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності; роз`яснення особі, яка бере участь у розгляді справи, її прав і обов`язків; заслуховування особи, яка бере участь у розгляді справи; дослідження доказів і вирішення відповідних клопотань.

Встановлено, що під час розгляду справи позивачу роз`яснені його права та він заявив клопотання про надання правової допомоги та про перенесення розгляду справи за місцем реєстрації позивача.

Інспектор розглянув та задовольнив клопотання позивача про надання правої допомоги, надав час на дзвінок до адвоката та повідомив про можливість прибуття адвоката на місце розгляду справи.

Клопотання позивача про перенесення розгляду справи також розглянуте відповідачем, однак у задоволенні такого клопотання було відмовлено з огляду на можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Доводи позивача про те, що він не міг скористатись правовою допомогою оскільки мобільний зв`язок та Інтернет не працювали, суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, від 22.06.2024 серії ЕНА № 2450104 відповідає вимогам законодавства, факт вчинення позивачем порушення вимог п.12.4 ПДР України підтверджується належними та достатніми доказами, відповідачем дотримано порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане порушення. Наведене у сукупності свідчить про правомірність та відсутність підстав для скасування постанови від 22.06.2024 серії ЕНА № 2450104.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на наведене апеляційний суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Суд зауважує, що не надання оцінки іншим доводам сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 11 листопада 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя М.М. Заїка

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку