Справа № 344/19780/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 344/19780/24 пров. № А/857/30698/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Вовка А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2024 року у справі № 344/19780/24 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ
Розгляд справи здійснено за правиламипозовного провадження в окремих категоріях термінових справ
суддя у І інстанціїКіндратишин Л.Р.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2024 року у справі № 344/19780/24 адміністративний позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до громадянина Туркменістану ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення задоволено.

Затримано громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не приведено жодних доказів відносно того, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове видворення. Також вказує, що видворення порушує його конвенційні права, позаяк містить загрозу його життю та здоров`ю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач та представник позивача повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений установою утримання під особистий підпис.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , представники відповідача Савчук Р.Р., Оверчук О.О. надали пояснення та підтримали доводи апеляційної скарги. Представник позивача Рибачук В.В. в судовому засіданні надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач знаходиться на території України без законних підстав, у нього відсутній дійсний паспортний документ або посвідчення особи без громадянства, які дають право перетину державного кордону, та останній може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, з метою забезпечення його примусового видворення.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Туркменістан, узбеком, згідно фотокопії національного паспортного документу Республіки Туркменістан ТМ409330, від 14.06.2005.

01.11.2024 уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України, Івано-Франківського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, першим заступником начальника Управління Якуб`як Андрієм Петровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення Серії ПН МІФ 001475, з якої встановлено, що 01.11.2024 о 14 год. 10 хв. за адресою: Гнатюка,29, виявлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме перевищення дозволеного строку перебування більше як на 30 днів. При розгляді справи додатково встановлено, що вказаний громадянин Республіки Туркменістан, на територію України в`їхав в 2012 році, після закінчення дозволеного терміну перебування територію України не покинув. Перевищив встановлений строк перебування більше, як на 30 днів, що є порушенням ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012 зі змінами, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.203 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

Крім того, 01.11.2024 начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення УДМС в Івано-Франківській області Рибачуком В.В. було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно протоколу № МІФ 000057 про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП від 01.11.2024 громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 затримано 01.11.2024 о 14-10 у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП для вирішення питання про поміщення особи до ПТПІ.

01.11.2024 начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції реадмісії та видворення УДМС в Івано-Франківській області Рибачуком В.В. винесено рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, згідно якого вирішено помістити до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

Рішення про примусове видворення станом на час розгляду справи не скасовано.

Дійсний паспортний документ або посвідчення особи без громадянства у відповідача який дає право на перетин кордону- відсутній.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22 вересня 2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773-VI).

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною восьмою статті 26 Закону №3773-VI передбачено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.3 ст.30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. (ч.4 ст.30 Закону №3773-VI)

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців. (ч.11 ст.289 КАС України)

З аналізу вказаних норм у їх сукупності слідує, що щодо іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, може бути застосований такий захід як затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2023р. по справі №296/8455/22 зазначив, що за наявності перелічених статтею 289 КАС України умов, існує правова можливість здійснити затримання іноземця як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації. Але в будь-якому випадку повинна існувати така умова як примусове видворення.

Колегія суддів зазначає, що такий захід як затримання не застосовується автоматично, а лише за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.289 Кодексу, а саме: за наявності обґрунтованих підстав вважати, що такий іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

При цьому, доведення наявності підстав, передбачених вказаною нормою, покладено на територіальний орган ДМС України, як суб`єкта владних повноважень, яким ініційовано питання щодо затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

При зверненні з даним позовом до суду позивач, серед іншого, посилається на те, що згідно з листом УСБУ в Івано-Франківській області від 01.11.2024 року №60/5/3/2-812 згідно із отриманою в установленому законом порядку інформацією Утаєв Арслан може підтримувати контакти з особами, причетними до діяльності міжнародної терористичної організації й афілійованими структурами, або які перебували у розшуку за лінією Інтерполу через участь у бойових діях на території Сирії у складі воєнізованих формувань міжнародної терористичної організації «Ісламська держава».

Крім того, ОСОБА_3 у спілкуванні з представниками органів місцевої влади приховує мотиви перебування в Україні, відмовляється надавати паспортні документи, натомість подає посвідчення про перебування у добровільному формуванні територіальної громади «Мусульманський корпус «КАВКАЗ», також обмежує кількість офіційних контактів з ними до мінімуму та веде прихований спосіб життя.

Вказані доводи позивача підтверджуються листом УСБУ в Івано-Франківській області від 01.11.2024 року №60/5/3/2-812, копію якого долучено до матеріалів справи.

Також позивач вказує, що відповідач на даний час перебуває на території України незаконно, не має правових підстав для подальшого перебування в Україні, не має постійного місця проживання, легальних шляхів отримання доходів. Крім того у відповідача відсутній дійсний паспортний документ або посвідчення особи без громадянства, які дають право перетину державного кордону. При поданні апеляційної скарги відповідачем вказані доводи позивача не спростовано жодними доказами у справі.

За приведених обставин незаконного перебування відповідача на території України, з урахуванням п.1 ч.1 ст.289 КАС України відсутність у відповідача дійсного паспортного документу або посвідчення особи без громадянства, які дають право перетину державного кордону є самостійною підставою для застосування до іноземця такого заходу як затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Стосовно ж доводів відповідача, які стосуються загрози його життю та здоров`ю при забезпеченні виконання рішення позивача про примусове видворення з України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то як встановлено судом апеляційної інстанції відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Доказів звернення із відповідною заявою про надання відповідачу такого статусу не надано. Також не надано суду жодних доказів, які б вказували на обставини за яких, позивач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Крім того, з огляду на обставини за яких рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 на час розгляду цієї справи про затримання відповідача є чинним, і у цій справі таке рішення не є предметом оскарження, то суд апеляційної інстанції розглядаючи справу про примусове затримання з метою ідентифікації, позбавлений можливості надати правову оцінку рішенню про примусове видворення з України, в тому числі і на предмет відповідності такого рішення положенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Стосовно ж оскаржуваного рішення суду першої інстанції, то вказане судове рішення стосується виключно затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення (на виконання чинного рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024) з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців. При цьому, колегією суддів установлено, що відповідачем та його представником не наведено жодних доводів та не надано жодних доказів того, що виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині затримання та поміщення позивача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства загрожує життю або здоров`ю відповідача.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2024 року у справі № 344/19780/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 21 січня 2025 року