Справа № 127/34985/24
Суддя: Бессараб Н. М.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/286/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Цюнько Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, у якому просив суд: поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду із даним позовом; визнати протиправною та скасувати постанову №1671 від 19.08.2024 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 у виді штрафу у сумі 17000,00 грн.; закрити провадження у справі та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.08.2024 постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. за порушення вимог абз. 6 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 п.п.1 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою КМУ№1187 від 30.12.2022, а саме ОСОБА_1 по досягненню 27-річного віку в 2017 році не став на військовий облік військовозобов`язаних та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документа, що є порушенням правил військового обліку, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 за №303/2014 «Про часткову мобілізацію» під час дії особливого періоду.

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Законом України №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 20.04.2017, яка діяла станом на 04.07.2017 - день досягнення позивачем 27 років) було передбачено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягали громадяни України, які досягли граничного (27-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників. Частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом 20.04.2017) визначено, Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

З аналізу викладених норм убачається, що обов`язок прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки мав виконуватися виключно на підставі виклику, попередньо доведеного до відома військовозобов`язаного. Позивач не викликався до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки протягом липня 2017 року (дата 27-річчя) до серпня 2024 року. Крім того, він не міг вчинити правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП в 2021 році, так як така норма введена в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою про 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що позивач і зробив.

26.11.2024 від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. Відзив на позовну заяву мотивований тим, що позивач перебував на військовому обліку призовників ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується посвідченням про приписку, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 23.01.2007. В посвідченні про приписку зазначено обов`язки призовника, зокрема: п. 2. дотримуватись правил військового обліку передбаченого Законом України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу». Отже, після виповнення 27-річного віку ОСОБА_1 підлягав взяттю на військовий облік військовозобов`язаних. Згідно ч. 2 ст. 37 Закону України 2232-ХІІ, в редакції станом на 20.04.2017, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які відповідно до ст. 18 цього Закону звільнені від призову на військову строкову службу та досягли граничного (27-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників. З виповненням 27 років, у позивача виник обов`язок особисто прибути до РТЦК та вчинити дії направлені на постановку на військовий облік військовозобов`язаних та отримати військово-обліковий документ. Взяття на військовий облік вимагає особистої присутності громадянина та включає в себе проходження медичної комісії на, визначення придатності до військової служби, повідомлення персональних даних, отримання військово-облікового документа, отримання первинного звання. Під час вчинення перелічених дій у призовника вилучається посвідчення про приписку та видається військово-обліковий документ військовозобов`язаного (військовий квиток, тимчасове посвідчення, військово-обліковий документ). Позивач не прибув до РВК у травні-червні місяці 2013 року для взяття на військовий облік військовозобов`язаних. Позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 у липні 2017, 2018-2023, січень- серпень 2024 для взяття на військовий облік. Отже, позивачем було вчинено триваюче правопорушення, яке було зафіксовано та припинено протоколом №6/196 від 15.08.2024. Жодних правових підстав для визнання оскаржуваної постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, протиправною та скасування її немає, свободи та інтереси позивача по даному адміністративному позову відповідачем порушено не було, а тому жодних правових підстав для скасування оскаржуваної постанови немає. Тому відповідач просить в задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

10.12.2024 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 52-55). Відповідь на відзив мотивована тим, що відповідач у відзиві на позовну заяву не обґрунтовує відповідними доказами правомірність прийнятої ним по відношенню до позивача постанови, оскільки позивача до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військового комісаріату) не викликали та, відповідно, повісток про виклик він не отримував. Він самостійно з`явився до відповідача для виконання вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проте на нього склали протокол за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Матеріали справи не місять доказів виклику позивача для взяття його на військовий облік військовозобов`язаних та доказів вини позивача у не взятті його на облік, слід прийти до висновку, що відповідач не довів порушення позивачем вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача Цюнько Т.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Як передбачає ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

19.08.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП №1671, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу в сумі 17000 грн.

Матеріалами справи підтверджується і не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні, що розгляд справи відбувався у відсутність ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_1 №3051 від 29.08.2024 та копії квитанції від 29.08.2024 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було направлено рекомендованим листом з повідомленням копію постанови №1671 від 19.08.2024 з вимогою у 15-ти денний строк сплати штрафу. Доказів отримання позивачем вказаної постанови відповідачем суду не надано. Копію оскаржуваної постанови позивач отримав лише 18.10.2024 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження щодо нього по виконанню оскаржуваної постанови (а.с. 17).

За таких обставин суд вважає можливим поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови.

Відповідно до ст. 9, 77 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування свої вимог та заперечень та доведенні перед судом в їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 15.08.2024 начальником відділення обліку мобілізаційної роботи заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , уповноваженим складати протоколи про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22 грудня 2023 року №844, складено протокол №6/196 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Зі змісту протоколу слідує, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 1 ч. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та введення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, а саме ОСОБА_1 по досягненню 27-річного віку в 2017 році не став на військовий облік військовозобов`язаних та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документа. 15.08.2024 громадянин ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того зазначено, що за порушення правил військового обліку передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 210 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, а тому ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с. 10-11).

19.08.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 за результатами розгляду вказаного протоколу виніс постанову №1671, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП в частині неперебування на військовому обліку з 2017 року по 15.08.2024 та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17000,00 грн.

Як зазначено в постанові, згідно відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення за вх. №6/196 від 15.08.2024 р. громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 6 ч. 10 та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та введення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, а саме у 2017 році по досягненню 27-річного віку не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документа. З 2017 року по 15.08.2024 не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання, що є порушенням правил військового обліку. Згідно наданих пояснень, ОСОБА_1 вину свою в порушенні правил військового обліку не визнав. Отже, громадянин ОСОБА_1 фактично не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних з 04.07.2017 року. При розгляді справи було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 15.08.2024 року і відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. З огляду на вказані обставини, дане правопорушення було припинене 15.08.2024, коли останній самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 для постановки на військовий облік та оформлення військово-облікового документа (а.с. 8-9).

В судовому засіданні позивач пояснив, що в подальшому, після складення постанови №1671 від 19.08.2024 відносно нього, позивача ОСОБА_1 взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_7 як військовозобов`язаного.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Стаття 210 КУпАП передбачає відповідальність: за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Разом з тим, за правилами статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Диспозиція ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають правила ведення військового обліку.

Правовідносини, пов`язані з військовим обліком, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач порушив абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022.

Цими нормами встановлено, що:

громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством (абз. 6 ч. 10 ст. 1 вищевказаного Закону),

призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

В той же час, згідно постанови, яку оскаржує позивач, вчинене ним порушення вищевказаних норм полягає в тому, що він у 2017 році по досягненню 27-річного віку не прибув до РВК за місцем проживання для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документа. З 04.07.2017 по 15.08.2024 не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання, що є порушенням правил військового обліку.

Приписами статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (станом на 2017 рік) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України:

- звільнені з військової служби в запас; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу";

- військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;

- звільнені зі служби поліцейські, особи начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (крім осіб, прийнятих на службу цивільного захисту у порядку, визначеному Кодексом цивільного захисту України, до проходження строкової військової служби), Державної кримінально-виконавчої служби України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

- які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;

- виключені з військового обліку Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України;

- які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу;

- які досягли граничного (27-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників.

В той же час слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції чинній на 2017 рік) (далі - Закон) військовий облік поділяється на облік призовників і облік військовозобов`язаних.

Військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Військовий облік військовозобов`язаних за призначенням поділяється на загальний і спеціальний (ч. 3, 4 ст. 33 Закону).

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які досягли граничного (27-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Стаття 18 Закону передбачає, що від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України: які визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час; які до дня відправлення на строкову військову службу досягли 27-річного віку; які виконали обов`язки служби у військовому резерві протягом строків першого та другого контрактів; батько або мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат або сестра яких загинули, померли або стали інвалідами під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних. Призовники, які мають право на звільнення від призову на цій підставі, можуть його не використовувати; які до набуття громадянства України пройшли військову службу в інших державах; які були засуджені за вчинення злочину до позбавлення волі, обмеження волі, у тому числі із звільненням від відбування покарання; яким після закінчення вищих навчальних закладів присвоєно військові (спеціальні) звання офіцерського (начальницького) складу.

Тобто, за змістом цих норм до 27 років особа перебуває на обліку як призовник, надалі - як військовозобов`язаний.

Згідно з ч. 3 ст. 210 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від 1000 до 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абз. 2 пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

Згідно вимог п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року (до 05.01.2023 діяли положення абз. 18 п. 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016 року) взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пункті 15 цього Порядку). При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 20 цього Порядку.

Відповідно до пункту 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року) призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента №64/2022 в Україні введено воєнний стан, що охоплюється дією особливого періоду.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі Порядок №1487), цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Згідно з ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як встановлено судом із постанови №1671, складеної 19.08.2024 відносно ОСОБА_1 та згідно наданих ним письмових пояснень від 15.08.2024, ОСОБА_1 вину свою в порушенні правил військового обліку не визнав. В судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснив, що після досягнення 27-річного віку він не став на військовий облік у зв`язку із відсутністю потреби у документах, незнанням про необхідність постановки на військовий облік та його ніхто для цього не викликав.

Згідно витягу №2024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 04.07.20024, ОСОБА_1 на військовому обліку не перебуває (а.с. 13).

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 з 2017 року по досягненню 27-річного віку по серпень 2024 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання.

Закон України №2232-ХІІ до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку.

Проте, з 19.05.2024 в Законі №2232-ХІІ діє положення ч. 10 ст. 1, яким визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку передбачена статтею 210 КУпАП.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Тобто, з 19.05.2024 було встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

Граничний термін для звіряння персональних даних з обліковими даними в територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки сплинув 18 липня 2024 року.

Наданими в судовому засіданні поясненнями позивача підтверджується, що ОСОБА_1 лише після складення відносно нього постанови від 19.08.2024 взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_7 як військовозобов`язаного. При цьому, матеріали справи не містять доказів, що позивач уточнив свої військово-облікові данні протягом 60 днів з моменту вступу в дію положення ч. 10 ст. 1 Закону №2232-ХІІ.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинено триваюче правопорушення, лиш 15.08.2024 (коли самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_7 для постановки на військовий облік), після виявлення адміністративного правопорушення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол №6/196 від 15.08.2024, відтак строки для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку згідно ст. 38 КУпАП не були порушені.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає помилковими доводи позивача, що строк притягнення його до адміністративної відповідальності пропущений відповідачем.

Доводи позивача, що норма ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності, набрала чинності з 19.05.2024, тому відповідно до ст. 58 Конституції України немає зворотної дії у часі і не може бути до нього застосована, суд вважає помилковими, оскільки триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова №1671 від 19.08.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які свідчать, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 210, 245, 251, 252, 258, 268, 280, 283 КУпАП, ст. 2, 4, 9, 72, 73, 77, 78, 79, 90, 139, 246, 255, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови.

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: