Справа № 520/14172/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 р. Справа № 520/14172/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.10.24 по справі № 520/14172/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 14.02.2024 №56 про відмову в перерахунку пенсії із врахування періоду роботи з 03.03.1989 по 30.04.1998, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувавши до страхового стажу період роботи з 03.03.1989 по 30.04.1998, починаючи з 17 січня 2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 17 січня 2024 року до моменту виплати поточної пенсії за рішенням суду;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 14.02.2024 №56 року про відмову в перерахунку пенсії із врахування періоду роботи з 03.03.1989 по 30.04.1998, ОСОБА_1 , до страхового стажу при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV є необґрунтованим та протиправним, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 14.02.2024 №56 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 07.02.2024 щодо дорахування стажу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме з 03.03.1989 по 30.04.1998, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2024 про перерахунок пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_1 , після досягнення 60-річного віку, звернулася до сервісного центру Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, поряд з іншим, долучила трудову книжку серії НОМЕР_1 від 24.09.1984.

Позивачці призначено пенсію за віком з 17.01.2024. В той же час страховий стаж обчислено тривалістю 32 роки 5 місяців 3 дні.

При прийнятті рішення про призначення пенсії, також не взято до уваги записи трудової книжки позивача за період трудової діяльності у спортивному комплексі "Золота рибка" з 03.03.1989 по 30.04.1998.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в ході розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.02.2024 прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії № 56 від 14.02.2024. Підставою ухвалення такого рішення слугувало те, що під час розгляду заяви про перерахунок/допризначення пенсії жодних документів, підтверджуючих спірний період роботи з 03.03.1989 по 30.04.1998 до заяви не надано.

Разом з тим, ОСОБА_1 до адміністративного позову долучено супровідні листи архівного відділу від 14.02.2024, від 29.02.2024, від 28.03.2024, які надіслано на адресу позивача.

У позивача є в наявності трудова книжка від 24.09.1984, яка надана останньою попередньо для розгляду питання про призначення пенсії за віком, а згодом подана відповідачу разом із заявою про перерахунок пенсії.

Оскаржуване рішення відповідача не містить такої мотивації, які позивач вважає достатніми для врахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

Одночасно вказав, що при наданні правової оцінки оскаржуваному рішенню відповідача суд не може взяти до відома коментовані довідки архівних установ, оскільки вони не були подані заявником при вирішенні питання із призначення пенсії, а, в свою чергу, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не розглядало заяви ОСОБА_1 з такими доказами.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, та з 17.01.2024 отримує пенсію за віком обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV.

07 лютого 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про здійснення перерахунку (допризначення) пенсії із врахуванням до страхового стажу роботи за період з 03.03.1989 по 30.04.1998 в Спортивному комплексі з дитячим плавальним басейном "Золота Рибка".

За принципом екстериторіальності подану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та за результатами розгляду поданих документів управлінням було прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії від 14.02.2024 №56.

У рішенні зазначено, що період роботи з 01.03.1989 по 30.04.1998 не підлягає зарахуванню, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_2 запис про звільнення від 30.04.1998р. скріплений печаткою УРСР, що суперечить вимогам Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, яка затверджена наказом МВС від 18.10.1993 № 643. Також зазначено, що для підтвердження страхового стажу за цей період слід користуватись порядком, встановленим згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.1993 №637 "Про затвердження порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", який передбачає необхідність подання уточнюючих довідок та документів, яких заявниця не надала.

Вважаючи прийняте рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 14.02.2024 №56 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 07.02.2024 щодо дорахування стажу та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , а саме з 03.03.1989 по 30.04.1998, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2024 про перерахунок пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Спірні правовідносини в даній адміністративній справі виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду в перерахунку пенсії з урахуванням періоду роботи ОСОБА_1 з 03.03.1989 по 30.04.1998 при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 оформлено трудову книжку серії НОМЕР_1 від 24.09.1984.

За даними трудової книжки, з 03.03.1989 по 30.04.1998 ОСОБА_1 , працювала на посадах методиста, масажистки, в Спортивному комплексі з дитячим плавальним басейном "Золота рибка".

Зазначені записи в трудовій книжці позивача чітко містять відомості щодо характеру роботи позивача у спірний період. Також, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою.

Мотивуючи свою відмову зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зазначило, що запис про звільнення в такій завірено печаткою старого зразка (УРСР).

Під "страховим стажем" згідно ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Вищезазначене кореспондується також з нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Приписами ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788 визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане узгоджується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подав, в тому числі трудову книжку НОМЕР_1 , в якій наявні відомості про періоди роботи ОСОБА_1 , зокрема, щодо дати прийняття та звільнення з посиланням на відповідні накази. Зазначені відомості внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема: відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою та підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Крім того, відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку визначено, що в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Однак, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

Так, єдиною підставою неврахування таких відомостей є те, що записи в трудовій книжці завірені печаткою УРСР.

Разом з тим, твердження відповідача про те, що вказаний період роботи зарахувати до страхового стажу позивача не можливо, у зв`язку із тим, що період роботи в даній організації завірено печаткою із символікою УРСР, не ґрунтуються на жодній нормі законодавства. Крім того, на вказаній печатці чітко зазначено, що вона належить Спортивному комплексі з дитячим плавальним басейном "Золота рибка", де працював позивач.

Положення постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" №2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів", затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 № 643 не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів з символікою УРСР та про обов`язок щодо їх заміни.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 07.02.2018 у справі №275/615/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між тим, факт незаміни підприємством, де працювала позивач, печатки новою після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу. Наявність печатки УРСР жодним чином не спростовує факту наявності страхового стажу та не створює наслідків недійсності відповідного запису.

Підставою для призначення/перерахунку пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині перерахунку пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним в постанові від 30 вересня 2021 року №300/860/17.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Разом із тим, відповідачами в силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості трудової книжки позивача НОМЕР_1 не відповідають дійсності.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 14.02.2024 №56 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 з 03.03.1989 по 30.04.1998 підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Аналізуючи зміст положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Тому, зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із відмовою у перерахунку пенсії позивачу з підстав неврахування певного періоду його роботи до страхового стажу, суд вважає, що зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії позивача є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу.

При цьому, встановлення пенсійному органу обов`язку зарахувати до страхового стажу позивача спірний період його роботи не є таким втручанням, оскільки відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно не врахував записи трудової книжки позивача.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 07.02.2024 із зарахуванням до страхового стажу спірного періоду його роботи.

Стосовно доводів апелянта, що при наданні правової оцінки оскаржуваному рішенню відповідача суд не може взяти до відома коментовані довідки архівних установ, оскільки вони не були подані заявником при вирішенні питання із призначення пенсії, а, в свою чергу, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не розглядало заяви ОСОБА_1 з такими доказами, колегія суддів зазначає, що вказані є помилковими, оскільки спірне рішення суду першої інстанції не грунтується на вказаних листах, відповідно тому суд зобов`язав пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача щодо перерахунку пенсії.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 по справі № 520/14172/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова Л.В. Мельнікова