Справа № 320/48538/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про зобов`язання укласти договір щодо переведення права вимоги,

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», в якому просило суд:

- зобов`язати ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника податків на контролюючий орган в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року адміністративний позов повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом відповідно до п. 87.5 ст. 87 Податкового кодексу України та розділу II Порядку використання дебіторської заборгованості та/або майна юридичної особи як джерел погашення податкового боргу платника податків та/або відокремленого підрозділу юридичної особи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 р. № 585 вчинення дії для укладення договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості, проте, відповідачем такий договір не укладений.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» () зареєстровано в органах державної реєстрації як суб`єкт господарської діяльності, є платником податків та перебуває на податковому обліку у Центральному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.

Згідно з довідкою заступника начальника Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 23.10.2024 №12840/6/31-00-13-02-06 станом на 23.10.2024 у відповідача рахується податковий борг у розмірі 531 676 807,74 грн., а саме:

- частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) (ккдб 21010100) у сумі 442 473 624,93 грн.;

- податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності (ккдб 11020100) у сумі 89 202 158,10 грн;

- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (ккдб 14010100) у сумі 1 024,71 гривень.

6 березня 2023 року Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків винесено рішення №4/3-3100 про те, що заступник начальника Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Пужай-Череда А. М., відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України, вирішила здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягненню безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО».

Позивач надсилав до банківських установ, обслуговуючих відповідача, платіжні інструкції на примусове списання (стягнення) коштів від 30 вересня 2024 року №13064/31-00-13-02-20, від 12 вересня 2024 року №12663/31-00-13-02-20, від 12 вересня 2024 року №12665/31-00-13-02-20, від 12 вересня 2024 року №12662/31-00-13-02-20, які були повернуті без виконання згідно постанови Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках, тому податковий борг не погашено.

12.03.2020 року, 09.06.2020 року позивачем прийнято рішення про опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» у податкову заставу.

17.03.2020 року податковим керуючим/посадовою (службовою) особою контролюючого органу складено Акт опису майна №4.

19.06.2020 року податковим керуючим контролюючого органу складено Акт опису майна №23.

19.06.2020 року податковим керуючим контролюючого органу складено Акт опису майна №24.

25.06.2020 року податковим керуючим контролюючого органу складено Акт опису майна №25.

3 квітня 2024 року позивач прийняв повідомлення про визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», яке було отримано в.о.директора Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» Котляренко Д.

Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось до відповідача з листом від 13.11.2023 №11706/6/31-00-13-01-06, в якому просив надати перелік усіх дебіторів станом на останню звітну дату, а також належним чином завірені копії договорів, на підставі яких виникла дебіторська заборгованість.

17 листопада 2023 року, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось до відповідача з листом №11944/6/31-00-13-01-06, в якому просив для оперативного реагування надати в 10-денний термін перелік усіх дебіторів з сумами актуальної дебіторської заборгованості, відповідних договорів, оформлених належним чином та всі документи, що свідчать про право таких вимог, для для можливості визначення дебіторської заборгованості, як джерело погашення податкового боргу ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО».

Листом від 30.11.2023 року №44/05-1561, ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» направлено до податкового органу інформацію щодо дебіторської заборгованості та стану проведення претензійної роботи зі споживачами ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» станом на 01.01.2024р..

Податковим органом складено Договір про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган, між Державною податковою службою України, в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як її відокремленого підрозділу, з однієї сторони, та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з іншої сторони.

Пунктом 1 Договору визначено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Платник податків переводить на Контролюючий орган своє право вимоги дебіторської заборгованості AT «Криворізька теплоцентраль» () (далі - Дебітор) за спожиту електричну енергію, а Контролюючий орган набуває право вимоги дебіторської заборгованості Дебітора, належне такому Платнику податків, загальною сумою 220 911 261,56 грн.

Також, податковим органом складено Договір про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган, між Державною податковою службою України, в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як її відокремленого підрозділу, з однієї сторони, та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з іншої сторони.

Пунктом 1 Договору визначено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Платник податків переводить на Контролюючий орган своє право вимоги дебіторської заборгованості Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» () (далі - Дебітор) за спожиту електричну енергію, а Контролюючий орган набуває право вимоги дебіторської заборгованості Дебітора, належне такому Платнику податків, загальною сумою 286 403 229,08 грн.

Як вбачається з протоколу №16 від 21.10.2024 року робочої групи з відпрацювання економічно-активного підприємства-боржника ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», підприємством повернуто договори щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості та підприємство відмовилося від їх підписання з контролюючим органом.

З огляду на викладене Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулось із позовною заявою про зобов`язання укласти договір щодо переведення права вимоги.

Згідно із до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, ( в подальшому - ПК України), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Згідно із пп. 14.1.175. п. 14.1. ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 95.1. ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно із п. 87.5 ст. 87 ПК України, у разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або у разі недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.

Контролюючий орган укладає з платником податків договір щодо переведення права вимоги такої дебіторської заборгованості. Така дебіторська заборгованість продовжує залишатися активом платника податків, що має податковий борг, про що зазначається в договорі між платником податків і контролюючим органом, та повинна бути відповідним чином розкрита в примітках до фінансової звітності.

Податковий борг продовжує обліковуватися за платником податків, у якого він виник, до надходження коштів до бюджету за рахунок стягнення цієї дебіторської заборгованості. Контролюючий орган повідомляє платнику податків про таке надходження в п`ятиденний строк з дня отримання відповідного документа.

У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладення з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір.

Згідно із пунктом 1 розділу II Порядку використання дебіторської заборгованості та/або майна юридичної особи як джерел погашення податкового боргу платника податків та/або відокремленого підрозділу юридичної особи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року № 585, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2017 за № 857/30725 (в подальшому - Порядок № 585), контролюючий орган повідомляє платника податків про визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 2 розділу II Порядку № 585, повідомлення розглядається як пропозиція для укладання договору про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган.

Переведення платником податків права вимоги дебіторської заборгованості, що випливає з відносин платника податків з дебітором, на орган стягнення здійснюється на основі договору, укладеного в письмовій формі, між платником податків та контролюючим органом (пункт 3 розділу II Порядку № 585).

Згідно із пунктом 4 розділу II Порядку № 585 встановлено, що у разі згоди платника податків контролюючий орган укладає договір з таким платником податків. Договір повинен містити, зокрема: назву договору та місце його укладання; найменування платника податків та контролюючого органу; предмет договору; порядок виконання зобов`язань за договором; права та обов`язки сторін; умови укладання, зміни та припинення договору; місцезнаходження та реквізити сторін. У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладання з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір.

У договорі обов`язково зазначається, що платник податків переводить на контролюючий орган своє право вимоги до дебітора в рахунок погашення податкового боргу (пункт 8 розділу II Порядку № 585).

Відповідно до п.п. 6, 7 роз. ІІ Порядку № 585, визначення такої дебіторської заборгованості здійснюється шляхом перевірки контролюючим органом дебіторської заборгованості, яка відображена на рахунках бухгалтерського обліку платника податків та в аналітичному обліку. Податковий борг продовжує обліковуватися за платником податків, у якого він виник, до надходження коштів до бюджету за рахунок стягнення цієї дебіторської заборгованості. Контролюючий орган повідомляє платника податків про таке надходження у п`ятиденний строк з дня отримання відповідного документа.

Платник податків передає контролюючому органу всі документи, що свідчать про право вимоги.

Підпунктом 20.1.35-1 пункту 20.1. статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо зобов`язання платника податків, який має податковий борг, укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника на контролюючий орган.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що дебіторська заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, визначається контролюючим органом джерелом погашення податкового боргу такого платника податків у разі, якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або у разі недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу. У такому випадку контролюючий орган укладає з платником податків договір щодо переведення права вимоги такої дебіторської заборгованості. Повідомлення платника податків про визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків за формою, згідно із додатком 1 до Порядку № 585 розглядається як пропозиція для укладання договору про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган. У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладення з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган має право звернутися до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір.

Колегією суддів встановлено, що з наявних у матеріалах справи Акту звірення розрахунків станом на 31.12.2023 року відповідача та AT «Криворізька теплоцентраль», вбачається, що за останнім рахується дебіторська заборгованість з постачання електроенергії у розмірі 265 214 534,12 грн. Відповідно до Акту звірення розрахунків станом на 01.02.2024 року відповідача та АТ «Одеський припортовий завод», за останнім рахується дебіторська заборгованість з постачання електроенергії у розмірі 298 753 097,84 грн.

На виконання вимог ПК України та Порядку №585 позивачем складено повідомлення про визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО», яке було отримано в.о.директора Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» Котляренко Д.

Як вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» було направлено до позивача перелік дебіторів для визначення заборгованості як джерела погашення податкового боргу.

Податковим органом складено Договір про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган, між Державною податковою службою України, в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як її відокремленого підрозділу, з однієї сторони, та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з іншої сторони.

Пунктом 1 Договору визначено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Платник податків переводить на Контролюючий орган своє право вимоги дебіторської заборгованості AT «Криворізька теплоцентраль» () (далі - Дебітор) за спожиту електричну енергію, а Контролюючий орган набуває право вимоги дебіторської заборгованості Дебітора, належне такому Платнику податків, загальною сумою 220 911 261,56 грн.

Також, податковим органом складено Договір про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган, між Державною податковою службою України, в особі Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як її відокремленого підрозділу, з однієї сторони, та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з іншої сторони.

Пунктом 1 Договору визначено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Платник податків переводить на Контролюючий орган своє право вимоги дебіторської заборгованості Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» () (далі - Дебітор) за спожиту електричну енергію, а Контролюючий орган набуває право вимоги дебіторської заборгованості Дебітора, належне такому Платнику податків, загальною сумою 286 403 229,08 грн.

Проте, відповідач відмовився підписувати вказані договори та повернув їх до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, мотивуючи невнесенням податковим органом істотних змін до умов договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суд першої інстанції, що належною пропозицією контролюючого органу укласти договір (офертою) є повідомлення платника податків про визначення джерелом погашення податкового боргу дебіторської заборгованості платника податків за формою, передбаченою додатком 1 до Порядку № 585, яке отримано відповідачем.

З`ясування відповідачем розміру і підстав виникнення податкового боргу та розміру, наявної у відповідача дебіторської заборгованості допускається в межах процедури укладення договору про переведення права вимоги дебіторської заборгованості.

Колегія суддів, зазначає, що апелянт вказує, що ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» відмовилось від укладення договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості, а таких причин:

1) Директор ДПЗД «Укрінтеренерго» - повідомив, що на ДПЗД «Укрінтеренерго», як постачальника електричної енергії споживачу, розповсюджується правило встановлене пунктом 5 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», згідно якого:

«Кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальника перераховуються згідно з алгоритмом, який встановлюється Регулятором (НКРЕКП)».

До ДПЗД «Укрінтеренерго» застосовується алгоритм розподілу коштів, передбачений пунктом 2.1. Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, затвердженого постановою НКРЕКП Nє1041 від 18.06.2019 року, згідно якого усі кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання ДПЗД «Укрінтеренерго» перераховуються уповноваженим банком на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора системи передачі до повного погашення недоплати за небаланс електричної енергії.

Підприємством було запропоновано врахувати діючі норми Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників та викласти пункт 2.9. Договору в такій редакції:

« 2.9. Якщо Дебітор перерахує Платнику податків зобов?язання по Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 27.12.2018, Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 08.08.2024 Nє б/н, Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 25.01.2023 Nє1, Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 28.02.2023 Nє2, Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» від 18.05.2023 Nє3, право на вимогу якого переводиться за цими Договорами на Контролюючий орган, то Платник податків зобов?язується не пізніше наступного дня перерахувати отриману суму на відповідні рахунки органу Державного казначейства за кодами класифікації бюджету в рахунок погашення свого податкового боргу. Цей пункт Договору діє виключно у період, коли на Платника податків не розповсюджується дія пункту 2.1. Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, затвердженого постановою НКРЕКП Nє1041 від 18.06.2019 року на виконання пункту 5 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Проте, як вбачається, з матеріалів справи, рредакція підприємства п.2.9 Договору не була врахована Центральним МУ ДЛС по роботі з ВПП. Вказало, що виконання пункту Договору 2.9 в такій редакції для ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» є неможливим, адже кошти за постачання електричної енергії потрапляють на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, до якого застосовано алгорит розподілу коштів, затверджений постановою НКРЕКП від 27.06.2019 року № 1246, тож ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» не розпоряджається даними коштами. Також, звернув увагу на облік ПДВ по операціям з постачання електричної енергії по підприємству. Згідно з пунктом 44 підрозділу 2 розділу ХХ ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Податкового кодексу України податкові зобов?язання з ПДВ за такими операціями визначаються за касовим методом.

Апелянт зазначив, також, що Договором передбачено стягнення всієї суми боргу (з ПДВ), у підприємства будуть відсутні кошти (в розмірі 20% від суми погашеного боргу) на поповнення рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ, які необхідні для збільшення реєстраційного ліміту для реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та сплати податкових зобов?язань з ПДВ. Як наслідок у підприємства виникне податковий борг з податку на додану вартість, підприємству будуть нараховані штрафні санкції за невчасну сплату ПДВ. Крім того, зазнає втрат і боржник, так як ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» не зможе зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних у законодавчо встановлені терміни.

Тому, враховуючи виникнення негативних податкових наслідків у підприємства, ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» неодноразово наполягало на зміні умови розподілу стягнутих з боржника коштів між рахунками органу Державного казначейства.

2) Так, Підприємство запропонувало п.2.10 Договору (наданого ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» 19.08.2024) викласти в наступній редакції:

« 2.10. Враховуючи той факт, що у відповідності з пунктом 44 підрозділу 2 розділу ХХ. ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Податкового кодексу України, платники податку, які здійснюють постачання електричної енергії, при розрахунках за електричну енергію визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом, кошти, отримані від стягнення дебіторської заборгованості за рішенням суду в установленому порядку, зараховуються на відповідні рахунки органу Державного казначейства за кодами класифікації бюджету в такій пропорції:

- 5/6 від суми стягненої дебіторської заборгованості зараховуються в погашення податкового боргу зі сплати податку на прибуток або зі сплати частини чистого прибутку;

- 1/6 від суми стягненої дебіторської заборгованості зараховуються на рахунок Платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість».

Таким чином, вказує, що Державною податковою службою не були враховані правки підприємства (п.2.9 та п.2.10 Договору), які є суттєвими для здійснення господарської діяльності ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО».

У свою чергу, Центральне МУ ДПС по роботі з ВПП наголосило, що п. 2.9 та 2.10 не можуть бути включені оскільки, враховуючи заходи, спрямовані на погашення існуючої заборгованості та недопущення виникнення нової, що при відпрацюванні дебіторської заборгованості платника, було визначено коло платників на підставі даних бухгалтерського обліку ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО», договорів із споживачами електричної енергії, актів звірок, а саме по Акціонерному товариству «Одеський припортовий завод» () та Акціонерному товариству «Криворізька теплоцентраль» ().

Відповідно до пункту 87.5 статті 87 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або у разі недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.

Контролюючий орган укладає з платником податків договір щодо переведення права вимоги такої дебіторської заборгованості. Така дебіторська заборгованість продовжує залишатися активом платника податків, що має податковий борг, про що зазначається в договорі між платником податків і контролюючим органом, та повинна бути відповідним чином розкрита в примітках до фінансової звітності.

Також згідно з підпунктом 20.1.35-1 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, що контролюючий орган має право звертатися до суду щодо зобов?язання длатника податків, який має податковий борг, укласти договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості цього платника на контролюючий орган.

Договори про переведення права вимоги дебіторської заборгованості платника податків на контролюючий орган по даним суб?єктам господарювання направлено ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» для погодження та підписання.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, вважає, що заперечення ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» з урахуванням Закону України «Про ринок електричної енергії», суперечать нормам Податкового кодексу України.

Що стосується пункту 2.9 то він суперечить вимогам Порядку використання дебіторської заборгованості та/або майна юридичної особи як джерел погашення податкового боргу платника податків та/або відокремленого підрозділу юридичної особи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року Nє 585, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2017 за Nє 857/30725 (в подальшому Порядок № 585). А також включення даного пункту фактично не надасть змогу контролюючому органу отримати кошти від стягнення дебіторської заборгованості після укладення договору про переведення права вимоги дебіторської заборгованості у повному обсязі, адже у цьому пункту чітко визначено, що: «Цей пункт Договору діє виключно у період коли на Платника податків не розповсюджується дія пункту 2.1. Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, затвердженого постановою НКРЕКП Nє1041 від 18.06.2019 року на виконання пункту 5 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії».

У свою чергу пункт 2.1 порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, затвердженого постановою НКРЕКП № 1041 від 18.06.2019 року на виконання пункту 5 статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» діє на ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» - ПОСТІЙНО, адже Скаржник має поточну заборгованість за постановою НКРЕКП № 1041 від 18.06.2019 та поки не буде погашена вся сума цієї заборгованості, не буде діяти пункт 2.9 нашого договору.

Щодо доводів апелянта про те, що оскільки ДПЗД «УКРІНТЕРЕНЕРГО» увійшло до переліку Фонду державного майна України від 27 грудня 2018 року № 1637 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2019 році», то без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права укладати договори та/або господарських зобов`язань щодо відступлення права вимоги, суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Під час проведення всіх робочих груп які передували дню звернення Позивача з даним позовом ДПЗД «Укрінтеренерго» не надавало жодних заперечень щодо не узгодженності сум грошових зобов`язань та щодо необхідності погодження своїх дій із Фондом державного майна України.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна, з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до частини шостої цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права щодо:

вчинення правочину та/або господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг чи сума коштів, що є предметом такого правочину та/або господарського зобов`язання, перевищує 10 відсотків вартості активів підприємства та/або господарського товариства за даними фінансової звітності за останній звітний період. Забороняється ділити предмет правочину з метою ухилення від вимоги, передбаченої цим абзацом;

укладення кредитних договорів, договорів позики, надання та отримання фінансової допомоги, правочинів та/або господарських зобов`язань щодо відступлення права вимоги та/або зарахування зустрічних однорідних вимог, факторингу, правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є переведення боргу;

вчинення правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є відчуження підприємством та/або господарським товариством або набуття ним земельної ділянки та іншого нерухомого майна, та/або майнових прав на зазначені об`єкти та/або внаслідок яких може відбутися зменшення вартості такого майна або зменшення розміру земельної ділянки, що належить такому підприємству та/або господарському товариству або перебуває в його користуванні;

вчинення правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є обтяження земельних ділянок, іншого нерухомого майна та/або основних фондів підприємства та/або господарського товариства та/або майнових прав на зазначені об`єкти;

вчинення правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є придбання, відчуження, обтяження, набуття у власність у інший спосіб акцій, часток, а також похідних цінних паперів;

укладення договорів оренди земельних ділянок та іншого нерухомого майна або основних засобів підприємства та/або господарського товариства;

укладення договорів поруки, гарантії;

списання основних засобів, що мають залишкову вартість, безоплатної передачі та реалізації майна для погашення заборгованості, передачі майна в управління;

зміни номінальної вартості або кількості акцій без зміни розміру статутного капіталу акціонерного товариства (крім банків);

прийняття рішень про збільшення або зменшення статутного капіталу, крім випадків збільшення статутного капіталу на суму збільшення вартості власного капіталу товариства (крім банків);

прийняття рішень про припинення підприємства/господарського товариства шляхом реорганізації;

скорочення чисельності працівників підприємства, що приватизується.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що 03.12.2019 Фонд державного майна України видав наказ №1255, за змістом якого прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу ДП "УКРІНТЕРЕНЕРГО". Наказом Фонду державного майна України від 28.12.2019 №1574 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році" продовжено приватизацію об`єктів малої приватизації, що підлягали приватизації в 2018 - 2019 роках, у тому числі відповідно до наказу Фонду державного майна України від 27.12.2018 №1637 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2019 році", зокрема, єдиного майнового комплексу ДП "УКРІНТЕРЕНЕРГО". У подальшому, відповідно до наказу Фонду державного майна України від 10.08.2020 №1320 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 28.12.2019 №1574 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році" єдиний майновий комплекс ДП "УКРІНТЕРЕНЕРГО" було виключено з переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, приватизацію яких розпочато в 2018-2019 роках". Зазначеним наказом до переліку окремого майна, що підлягає приватизації в 2020 році, внесено нежитлове приміщення - частина будинку загальною площею 495,8 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34, що знаходиться на балансі ДП "УКРІНТЕРЕНЕРГО".

Також, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що під час проведення всіх робочих груп які передували дню звернення Позивача з даним позовом ДПЗД «Укрінтеренерго» не надавало жодних заперечень щодо не узгодженності сум грошових зобов`язань та щодо необхідності погодження своїх дій із Фондом державного майна України.

Отже, колегія суддів вважає такі опсилання апелянта безпідставними.

Отже, контролюючий орган вчинив всі дії, передбачені п. 87.5 ст.87 ПК України та п. 4 розділу II Порядку №585, для укладення з відповідачем договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості, водночас останній маючи податковий борг, ухиляється від укладення такого договору, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що контролюючим органом вчинено всі передбачені чинним законодавством дії для укладення договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості, оскільки бездіяльність відповідача після отримання від контролюючого органу необхідної інформації свідчить про фактичну відмову укласти договір, у зв`язку з чим необхідно зобов`язати Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльносіт «Укрінтеренерго» укласти з Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків договір щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи всі доводи Апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"- залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма