Справа № 340/1879/23
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/1879/23

провадження № 2-ап/340/1/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Військова частина НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 окрема бригада територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил оборони Збройних Сил України) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 стосовно не видання відповідних витягів із наказів (бойових розпоряджень), у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», необхідних для розрахунку військовослужбовцю ОСОБА_1 розміру додаткової винагороди як такому, що приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з травня 2022 року по 22.07.2022 року з розрахунку 100 000 грн. на місяць та для отримання статусу учасника бойових дій;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 видати Витяг з журналу бойових дій військової частини із зазначенням інформації про безпосередню участь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у бойових діях; Витяг із наказу (Наказ) про введення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в зону бойових дій; Витяг із наказу (Наказ) про виведення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із зони бойових дій;

3) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з травня 2022 року по 22.07.2022 року;

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з травня 2022 року по 22.07.2022 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_5 , проте йому у період з травня 2022 року по 04.08.2022 року не здійснювалось нарахування та виплата додаткової винагороди згідно Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Не отримавши відповідей на звернення, позивач, через уповноваженого представника звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 09.01.2024 року справу №340/1879/23 передано на розгляд судді Науменку В.В.

Ухвалою судді від 15.01.2024 було залишено без руху позовну заяву. У встановлений судом строк позивачем вимоги ухвали виконано.

Ухвалою судді від 30.01.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 210). Цією ж ухвалою судом зобов`язано відповідача надати до суду докази.

Ухвалу про відкриття провадження доставлено в особистий електронний кабінет відповідача 30.01.2024 (а.с. 213), водночас вимоги ухвали не виконано, витребувані докази суду не надано.

01.04.2024 року судом винесено ухвалу про витребування у відповідача доказів. Ухвалу відповідачу доставлено в особистий електронний кабінет 03.04.2024 (а.с. 217) а також поштовим зв`язком та, відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого листа, отримано 02.05.2024 року (а.с. 219). Вимоги ухвали не виконано, витребувані докази суду не надано.

10.06.2024 року судом повторно винесено ухвалу про витребування доказів у Міністерства оборони України. Ухвалу доставлено в особистий електронний кабінет вказаного суб`єкта 12.06.2024 (а.с. 225). Вимоги ухвали не виконано, витребувані докази суду не надано.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Ухвалою від 02.09.2024 року суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про збільшення позовних вимог.

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до військового квитка (а.с. 190-191) у період з 25.02.2022 року по 23.07.2022 року проходив військову службу за мобілізацією у складі Військової частини НОМЕР_2 .

У період з 20 травня 2022 року по 29 травня 2022 року, згідно довідки від 19.08.2022 року від №1160, позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до первинної медичної картки (а.с. 61) 26.06.2022 року отримав поранення (акубаратравму). З 07.07.2022 по 19.07.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради».

Позивач у позові зазначає, що на підставі проведення службового розслідування на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 29.05.2022 року, йому у період з травня 2022 року по 04.08.2022 року не здійснювалось нарахування та виплата додаткової винагороди згідно Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Так, згідно бойового розпорядження позивач був направлений до АДРЕСА_3 та був заведений на визначені бойові позиції, проте увечері 28.05.2022 року позивач у складі зведеного підрозділу, без відповідного наказу керівництва батальйону, зі зброєю та боєкомплектом залишив бойові позиції та зосередився у загальноосвітній школі селища, яка зі слів особового складу була піддана мінометному обстрілу, у зв`язку із чим було вирішено змінити дислокацію до АДРЕСА_4 . Під час вказаних дій було втрачено боєкомплекти та інше майно.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 №82 від 29.05.2022 року (а.с.147-149) яким призначено проведення службового розслідування відносно позивача, усунуто ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків.

Відповідно до рапорту командира Військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_2 , від 16.06.2022 року (а.с.151-157), доведено до відома командира в/ч НОМЕР_2 за підпорядкуванням, про самовільне залишення бойових позицій зі зброєю та відмови виконувати завдання за призначенням військовослужбовцями 3 стрілецької роти, у тому числі ОСОБА_1 , встановлення факту дезертирства.

Наказом командира в/ч НОМЕР_5 від 29.07.2022 №96/ДСК (а.с. 157 зв. 163), за результатами проведення службового розслідування, військовослужбовців, винних у порушенні Дисциплінарного статуту, серед яких і ОСОБА_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 23.07.2022 року №169 ОСОБА_1 , водія 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_6 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України, звільнено у запас (а.с. 63).

У цьому ж наказі зазначено, що позивач позбавлений щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 289% від посадового окладу за період з 29.05.2022 року по 23.07.2022 року, надбавки за особливості проходження служби та додаткової винагороди в розрахунку на місяць, пропорційно часу проходження служби за період з 29.05.2022 року по 23.07.2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (а.с. 194).

Позивач зазначає, що звертався із заявою від 03.11.2022 (докази вручення/надсилання відсутні) до місцевого ТЦК та СП (а.с. 68), до Міністерства оборони України зі скаргою від 03.11.2022 року (а.с. 69-70), до військової частини НОМЕР_5 із заявою від 15.11.2022 року (а.с. 71), у яких просив посприяти у вирішенні питання щодо нарахування грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 з травня 2022 року по 23.07.2022 року.

Крім того, представником позивача 09.03.2023 року поштовим відправленням було направлено адвокатський запит на адресу військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168, починаючи з травня 2022 року по 04.08.2022 року та отримання копій документів що свідчать про участь у бойових діях. Докази отримання відповідачем адвокатського запиту до суду не надано.

Як зазначено позивачем, на день звернення до суду відповідач не відповів на адвокатський запит.

Вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII).

Згідно з пункту 1, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг врегульовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

На підставі статті 1 Закону України від24.03.1999 №551 Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі по тексту - Статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно статті 2 Статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 3 Статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, тощо.

Відповідно до статті 4 Статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Так, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина 3 статті 5 Статуту).

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі по тексту - Порядок).

Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі по тексту - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Згідно положень Розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Таке розслідування проводиться для встановлення неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; тощо.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статут на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); пониження в посаді; пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (стаття 84 Дисциплінарного статуту).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Щодо наведеного суд зазначає, що згідно з статті 119 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті).

Підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення стало неналежне виконання своїх службових обов`язків невиконання бойового розпорядження, наказу командира.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_5 від 29.05.2022 №82 призначено службове розслідування за фактом невиконання позивачем наказу командира військової частини щодо висування на бойові позиції та відмови діяти зброєю. Вказаний наказ є актом індивідуальної дії.

Відповідно до пункту 47 Дисциплінарного статуту ЗСУ невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків, є підставою для усунення такого військовослужбовця від виконання службових обов`язків.

Рішення про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків приймається прямим командиром (начальником).

Про цей факт видається у триденний строк із дня прийняття посадовою особою такого рішення письмовий наказ.

Наказ про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків скасовується, якщо за результатами службового розслідування підстави для прийняття такого рішення не підтвердилися або прийнято рішення про притягнення військовослужбовця, який вчинив правопорушення, до дисциплінарної відповідальності.

Відповідач у позовній заяві жодним чином не спростовує порушення ним дисциплінарного статуту, посилаючись лише на необізнаність причин, на підставі яких його позбавили премії та додаткової винагороди за період з травня по 22 липня 2022 року.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (надалі Порядок №260) визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Пунктом 2 Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

Згідно пункту 1 розділу XXIX Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення.

Пунктом 5 наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 29.05.2022 №82 позивача усунуто від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування.

02.06.2022 року Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) територіального управління ДБР до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000345 внесено відомості за фактом вчинення 89-ма військовослужбовцями військової частини НОМЕР_5 (у тому числі й ОСОБА_1 ) кримінального правопорушення, передбаченого статтею 429 КК України «Самовільне залишення поля бою або відмова діяти зброєю».

Службове розслідування було завершено 29.07.2022 року, вже після звільнення позивача з військової служби, що підтверджується актом проведення службового розслідування, а наказом командира військової частини НОМЕР_5 №96/ДСК від 29.07.2022 до винних осіб, у тому числі і позивача, застосовано дисциплінарне стягнення.

Суд звертає увагу, що ані наказ №82 від 29.05.2022 року про призначення службового розслідування та усунення позивача від виконання службових обов`язків, ані наказ №96/ДСК від 29.07.2022, яким притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності чи наказ №169 від 23.07.2022 року про звільнення позивача з військової служби, зміст яких було доведено під підпис позивачу, ОСОБА_1 не оскаржувались.

Тобто у період з 29.05.2022 по 23.07.2022 (день звільнення) позивача було правомірно позбавлено усіх додаткових доплат до грошового забезпечення.

Натомість, як свідчить зміст наданих позивачем виписок про зарахування на рахунок грошового забезпечення позивача (а.с. 74), позивача позбавлено усіх щомісячних додаткових та одноразових видів грошового забезпечення за увесь травень 2022 року.

07.07.2022 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 р. № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168», відтак Постанова №168 доповнена п. 21 наступного змісту: «Установити, що порядок умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів. Постанову доповнено пунктом 2-І згідно з Постановою КМ № 793 від 07.07.2022 - застосовується з 24 лютого 2022 року».

Відповідно до пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема, усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) (п.9.6).

Відповідно до пункту НОМЕР_7 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року 912/з/29 із 24.02.2022 року призупинено до окремого розпорядження виплату винагород військовослужбовцям, що передбачені наказом Міністерства оборони України від 18.09.2020 340 «Питання реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року №18», якою визначено розміри та умови виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до пункту НОМЕР_8 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року 912/з/29 дане доручення застосовується із 01.06.2022 року.

До 01.06.2022 року порядок виплати додаткової винагороди встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» врегульовувався телеграмою Міністра оборони України від 25.03.2022 року №248/1298, відповідно до п. 10 якої, до наказів на виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які:

- відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

- усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира;

- у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення.

Отже, в період із травня по момент виключення зі списків військової частини НОМЕР_5 позивач був правомірно позбавлений додаткової винагороди: у травні - за факт невиконання бойового розпорядження, а із моменту призначення службового розслідування і усунення від виконання службових обов`язків до його завершення - у зв`язку із усуненням від виконання службових обов`язків.

Викладене обумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовної вимоги в частині протиправної бездіяльності відповідача, яка виразилася у ненаданні йому витягів із наказів, необхідних для розрахунку розміру додаткової винагороди позивачу як такому, що приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з травня 2022 року по 22.07.2022 року з розрахунку 100 000 грн. на місяць та для отримання статусу учасника бойових дій, суд зазначає таке.

Як вже зазначалось судом, Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Суд наголошує, що позивачем не надано до суду жодних доказів звернення позивача, на виконання зазначеної норми, із рапортом/заявою до командира військової частини НОМЕР_2 стосовно надання документів, про які зазначає позивач у своєму позові. Заява, надіслана до військової частини НОМЕР_2 від 15.11.2022 року, що міститься в матеріалах справи (а.с. 71), як і звернення позивача до Міністерства оборони України від 03.11.2022 року (а.с. 69-70), а також заява до місцевого ТЦК та СП від 03.11.2022 року (а.с. 68) за своїм змістом стосувались лише нарахування та виплати грошового забезпечення за травень 2022 року - 22 липня 2022 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вимога надати відповідні Витяги із наказів, необхідних для отримання позивачем статусу «учасник бойових дій» заявлена лише у адвокатському запиті адвоката Мельник О.В. (а.с. 72-73)

Відтак, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до уповноваженого органу з вимогою надання витягів із наказів стосовно участі позивача у бойових діях, у межах якого судом могла би бути проведена перевірка щодо бездіяльності відповідача.

Наслідки ненадання відповіді на адвокатській запит та строки розгляду адвокатського запиту є відмінними від строків розгляду рапорту/заяви військовослужбовця про надання інформації. При цьому, перевірка необхідних додатків до адвокатського запиту може бути перевірена адресатом, а наслідком ненадання відповіді на адвокатський запит є притягнення особи до адміністративної відповідальності, а не визнання судом протиправною бездіяльності.

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак - має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Враховуючи, що нерозгляд адвокатського запиту протягом 5 днів тягне за собою відповідальність, яку застосовує сам адвокат, суд не має процесуальних повноважень на прийняття рішення про зобов`язання відповідача надати відповідь на адвокатський запит.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Відсутність спору на день звернення позивача до суду, у свою чергу, взагалі виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Враховуючи вищезазначене, суд робить висновок про відсутність порушеного права позивача щодо не розгляду адвокатського запиту станом на день звернення ОСОБА_1 до суду. Вказане є беззаперечною підставою для відмови в цій частині позовних вимог.

При цьому, обмеження у видах виплат грошового забезпечення за період проведення службового розслідування є законним, а тому в цій частині позову також слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 19, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО