Справа № 420/36544/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 26.11.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № /ПС НОМЕР_1 від 01 листопада 2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05 лютого 1979 року по 01 квітня 1980 року в Арцизькій державній насіннєвій інспекції; період навчання з 30 серпня 1983 року по 30 червня 1984 року в однорічному педагогічному класі при Арцизькій середній загальноосвітній школі № 5;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 жовтня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 серпня 2024 року вона досягла 63-річного віку. 25 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Відповідачем було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії № /ПС 87 від 01 листопада 2024 року, відповідно до якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, що підтверджується копією вказаного рішення. Як вбачається з рішення № /ПС 87 від 01 листопада 2024 року, страховий складає 20 років 02 місяці 16 днів. Також згідно з вказаним рішенням не враховано до страхового стажу період роботи з 05 листопада 1979 року по 02 квітня 1980 року, оскільки період початку трудової діяльності раніше дати заповнення трудової книжки; довідку № С-697/02-03 від 22 жовтня 2024 року про підтвердження вказаного стажу не взято до уваги, оскільки ім`я « ОСОБА_2 », зазначене в наказі про прийняття на посаду, не збігається з іменем «Людмила» згідно з паспортом позивачки та неповністю зазначено ім`я та по батькові в наказі про звільнення з роботи.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню та звернувся до суду із позовною заявою.

02.12.2024 ухвалою судді позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та надано строк на усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви оформленої відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у позивача та відповідачів, адреси електронної пошти позивача та документу про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

04.12.2024 до суду надійшла заява представника позивача (вхід. №ЕС/70952/24) про усунення недоліків на виконання ухвали від 02.12.2024 та надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн, а також позовну заяву оформлену відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України.

09.12.2024 ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ; відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області документи на підставі яких прийнято спірне рішення.

24.12.2024 до суду надійшов відзив (вхід. №ЕС/77301/24) в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступні обставини. Головне управління вважає Рішення про відмову від 01.11.2024 №/ПС 87 обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм чинного законодавства посилаючись на наступне: Вік заявниці 63роки 02 місяці 16 днів. Страховий стаж становить 20 років 05 місяців 06 днів. У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 по 31 грудня 2024 від 21 до 31 років. Також, у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу починаючи з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 від 15 до 23 років. За результатом розгляду документів, доданих до заяви - згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 14.04.1980 до загального страхового стажу позивачу не зараховано період роботи з 05.11.1979 по 02.04.1980, оскільки період початку трудової діяльності раніше дати заповнення трудової книжки. Довідку №С-697/02-03 від 22.10.2024 про підтвердження вище вказаного стажу не взято до уваги, оскільки ім`я « ОСОБА_2 » зазначене в наказі про прийняття на посаду не збігається з іменем «Людмила» згідно паспорта НОМЕР_3 та не повністю зазначено ім`я та по батькові в наказі про звільнення з роботи. Отже, позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини та відповідні до них правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку 63 років та відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, 25.10.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додала відповідні документи для підтвердження стажу роботи для призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

За результатами розгляду документів доданих до заяви Головним управлінням ПФУ в Харківській області було прийнято рішення №/ПС87 від 01.11.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком із з посиланням на те, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 14.04.1980 до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 05.11.1979 по 02.04.1980, оскільки період початку трудової діяльності раніше дати заповнення трудової книжки. Довідку №С-697/02-03 від 22.10.2024 про підтвердження вище вказаного стажу не взято до уваги, оскільки ім`я « ОСОБА_2 » зазначене в наказі про прийняття на посаду не збігається з іменем «Людмила» згідно паспорта НОМЕР_3 та не повністю зазначено ім`я та по батькові в наказі про звільнення з роботи.

Враховуючи вище викладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого частиною 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

11.11.2024 представник позивачки адвокат Михайлова К.А. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з запитом на отримання інформації, а саме: які періоди навчання/трудової діяльності не були враховані до загального страхового стажу та причини їх незарахування; чи враховано до загального страхового стажу період навчання в однорічному педагогічному класі з 02 вересня 1983 року по 30 червня 1984 року; про всі періоди страхового стажу, які враховані Головним управлінням ПФУ в Харківській області для призначення пенсії за віком.

18.11.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надало відповідь на запит у формі листа №2000-0202-8/201239 в якому зазначено, що згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 14.04.1980 до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 05.04.1979 по 02.04.1980, оскільки запис трудової книжки передує даті її заповнення. Довідку №С-697/02-03 від 22.10.2024 про підтвердження вищезазначеного стажу не прийнято до уваги, оскільки ім`я « ОСОБА_2 », зазначене в наказі про прийняття на посаду, не збігається з іменем «Людмила» згідно з паспортом НОМЕР_3 , та ім`я та по батькові не повністю зазначено в наказі про звільнення з роботи. Також не зараховано період навчання з 02.09.1983 по 30.06.1984, оскільки середня школа не відноситься до закладів вищої освіти або професійних навчально-виховних закладів.

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вiд 05 листопада 1991 року № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з аналізу вказаних вище приписів чинного законодавства, суд приходить до висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

« ОСОБА_3 » (мовою оригіналу) народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 « ОСОБА_3 » уклала шлюб із « ОСОБА_4 » та після укладення шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_5 » (мовою оригіналу).

З копії архівної довідки від 12.07.2024 №С-445/02-03 вбачається, що в 1944 році була створена Ново-Іванівська районна контрольно-насіннєва лабораторія. У зв`язку з ліквідацією Новоіванівського району та встановленням Арцизького району, з 1967 року Новоіванівська держнасінінспекція територіально належала до Арцизького району. Через реорганізацію (припинення) Арцизької РДНІ, книги наказів з особового складу за 1944-2000 роки надійшли на зберігання до КП «Трудовий архів Арцизької міської ради».

Відповідно до копії листа від 19.07.2024 №С-444/02-03 КП «Трудовий архів Арцизької міської ради» в якому повідомили, що переданих на архівне зберігання, відомості про відпрацювання людино-дні в господарстві «Синкерту ОСОБА_6 » (мова оригіналу російська) за 1979-1980 роки не встановлені.

З архівної довідки від 22.10.2024 №С-697/02-03 КП «Трудовий архів Арцизької міської ради» наказом від 05 лютого 1979 року №1 « ОСОБА_3 » (мова оригіналу російська) прийнята на посаду тимчасового лаборанта з 03 січня 1979 року. Наказом від 28 березня 1980 року №24 « ОСОБА_3 » (мова оригіналу російська) у зв`язку із закінченням роботи сезонних лаборантів звільнено з посади сезонного лаборанта з 01 квітня 1980 року.

Судом досліджено копію трудової книжки НОМЕР_2 позивача «( ОСОБА_7 » від « 14 апреля 1980 года», в якій наявні записи, зокрема, про періоди роботи позивача:

- з 05.11.1979 по 02.04.1980 на посаді «временного лаборанта»;

- з 23.06.1980 на посаді «няня» з 24.11.1980 переведена на посаду «воспитатель» по 01.09.1983;

- 01.09.1983 «уволена в связи учебой в педклассе» та з 30.08.1983 «зачислена в 11 педкласс по подготовке воспитателей детских садов» по 30.06.1984;

- 01.08.1984 по 04.06.1996 на посаді «воспитатель»;

- 27.03.1997 на посаді прибиральниці з 01.10.1998 переведена прибиральник виробничих приміщень по 30.06.1999;

- з 03.07.2000 по 21.05.2001 на посаді вихователя.

З аналізу наявної в матеріалах справи копії належного документа, як те передбачено чинним законодавством, а саме трудовою книжкою, підтверджено, що позивач дійсно в періоди вказані вище працювала на відповідних посадах, що підтверджується відповідними записами з підписами відповідальних працівників та проставленими печатками.

Досліджуючи обставини викладені у відповіді пенсійного органу вбачається, що як на обґрунтування відмови у призначення пенсії, пенсійний орган зазначив, що при розгляду трудової книжки НОМЕР_2 від 14.04.1980 до загального страхового стажу позивачу не зараховано період роботи з 05.11.1979 по 02.04.1980, оскільки період початку трудової діяльності раніше дати заповнення трудової книжки; довідку №С-697/02-03 від 22.10.2024 про не взято до уваги, оскільки ім`я « ОСОБА_2 » зазначене в наказі про прийняття на посаду не збігається з іменем «Людмила» згідно паспорта НОМЕР_3 та не повністю зазначено ім`я та по батькові в наказі про звільнення з роботи.

В свою чергу, суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, з огляду на наступне.

Так, суд звертає увагу, що на момент заповнення трудової книжки позивача була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» № 656 від 06 вересня 1973 року, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача запису від 05.11.1979, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з підпунктом 2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (надалі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року по справі № 654/890/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також, суд звертає увагу, що в постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Водночас, суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи позивача до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

За наведених вище обставин, незарахування відповідачем страхового стажу позивачу із тих мотивів, які викладені у рішенні №/ПС 87 від 01.11.2024, не можна вважати обґрунтованим.

Суд також зазначає, що незарахування спірного стажу ОСОБА_1 суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05 лютого 1979 року по 01 квітня 1980 року в Арцизькій державній насіннєвій інспекції.

Щодо довідки №С-697/02-03 від 22.10.2024 яку відповідачем не було взято до уваги, оскільки ім`я « ОСОБА_2 » зазначене в наказі про прийняття на посаду не збігається з іменем «Людмила» згідно паспорта НОМЕР_3 та не повністю зазначено ім`я та по батькові в наказі про звільнення з роботи , суд зауважує, що неправильне написання ім`я позивачки у наказі не спростовує факту трудової діяльності позивача у наведений вище період, а лише є недоліком у складені наказу підприємством. Більш того, відповідний запис про трудову діяльність у вказаний період міститься в трудовій книжці, що свідчить про необхідність пенсійного органу враховувати саме запис в трудовій книжці.

Також відповідачі не надали суду жодних доказів на спростування факту роботи позивачки у спірні періоди.

Відтак суд вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за формальні недоліки оформлення записів наказів, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

Так, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім цього Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Щодо не врахування до стажу роботи періоду навчання з 02.09.1983 по 30.06.1984, в однорічному педагогічному класі при Арцизькій середній загальноосвітній школі №5, оскільки середня школа не відноситься до закладів вищої освіти або професійних навчально-виховних закладів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно матеріалів справи позивачка проходила навчання у однорічному педагогічному класі, за результатами якого отримала кваліфікацію «Вихователь дитячого садка», що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_6 виданого ОСОБА_3 , що вона в 1983/84 навчальному році навчалась в однорідному педагогічному класі в середній загальноосвітній школі №5.

Отже, оскільки норми ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення`не обмежують зарахування до страхового стажу період навчання виключно у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, то період навчання позивачки протиправно не був зарахований до її страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Враховуючи встановлені судом обставини та описані вище правові норми, суд приходить до висновку про необхідність зарахування до страхового стажу позивачки період навчання з 02.09.1983 по 30.06.1984 в однорічному педагогічному класі при Арцизькій середній загальноосвітній школі №5.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині третій статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 16 КАС, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу приписами ч. ч. 6-7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвокатом, надано наступні докази: копія договору про надання правової допомоги від 08.11.2024; копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер.

Так, пунктом 1.1. Договору визначено, що Адвокат зобов`язується надати Замовнику, відповідно до умов цього Договору правову допомогу, а Замовник із своєї сторони, зобов`язується прийняти та оплатити в повному обсязі зазначену допомогу у справі за позовом Замовника, ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити зарахування періодів роботи до страхового стажу, а також щодо інших правових питань, які випливають з вказаної справи, а саме:

- вивчення матеріалів справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити зарахування періодів роботи до страхового стажу 1 год. х 1000,00 грн = 1000,00 грн;

- складання адвокатського запиту до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 1 год. х 1000.00 грн = 1000.00 грн;

- складання процесуальних документів (позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити зарахування періодів роботи до страхового стажу) 3 год. х 1000,00 грн = 3000.00 грн:

- складання процесуальних документів (відповіді на відзив ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання здійснити зарахування періодів роботи до страхового стажу) 2 год. х 1000,00 грн = 2000,00 грн.

Розділом 3 вказаного Договору визначено, що робота, виконана Адвокатом, оплачується Замовником в повному обсязі згідно Акту приймання-передачі наданих послуг та відповідно до п.п. 3.2 Договору. Оплата за надання правової допомоги складає 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок. Протягом 10 (десяти) днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг, Клієнт перераховує на розрахунковий рахунок Адвоката грошові кошти, визначені п.п. 3.2. Договору, або здійснює розрахунок у вказаному розмірі готівкою».

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 04.02.2021 у справі № 806/2299/18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано до позовної заяви лише договір про надання правової допомоги.

Ані акта прийому-передачі виконаних робіт для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно договору про надання правової допомоги позивачем суду надано не було. Також позивачем не надано Опис виконаних адвокатом дій (список підготовлених та наданих суду документів тощо) при розгляді даної справи та докази сплати адвокату за отриману правничу допомогу саме у розмірі заявленої суми 7000 грн.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем документально не підтверджено понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Щодо розподілу судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією ID:5217-0382-4752-7572 від 21.11.2024.

Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 139, 241-246, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № /ПС 87 від 01 листопада 2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05 лютого 1979 року по 01 квітня 1980 року в Арцизькій державній насіннєвій інспекції та період навчання з 30 серпня 1983 року по 30 червня 1984 року в однорічному педагогічному класі при Арцизькій середній загальноосвітній школі № 5.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 жовтня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду викладених в даному рішенні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2-й поверх, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА