Справа № 380/22502/24
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 рокусправа № 380/22502/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 . Позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття рішення стосовно рапорту ОСОБА_1 про звільнення його від служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути та прийняти рішення стосовно рапорту ОСОБА_1 про звільнення його від служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.09.2024 позивачем подано рапорт до командування військової частини НОМЕР_1 про звільнення його від служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ. За результатами розгляду вказаного рапорта його повернуто позивачу, залишено без реалізації, оскільки до рапорту не долучено документи, що підтверджують факт відсутності інших осіб, які мають здійснювати догляд за особою з інвалідністю. Відмова у погодженні рапорту не може вважатись розглядом такого по суті та вирішення порушених у рапорті питань. Відповідачем за результатами розгляду рапорту не надано відповіді з приводу порушених у рапорті питань, наказу про звільнення або відмови у прийнятті наказу, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження.

Ухвалою суду від 11.11.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечує повністю. Зазначає, що позивачем не було долучено до рапорту про звільнення з військової служби жодних належних доказів відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення які можуть здійснювати догляд за батьком.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

08.09.2024 позивачем подано рапорт на ім`я командира роти вогневої підтримки, який зареєстрований ВЧ НОМЕР_1 16.09.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-ХІІ у зв`язку із наявністю батька 1 групи інвалідності.

До рапорту ОСОБА_1 надано такі документи: нотаріально завірену копію паспорта батька НОМЕР_2 від 04.04.2001; нотаріально завірену копію ідентифікаційного коду батька № від 04.03.2010; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1309- від 17.03.2023; нотаріально завірену копію паспорта №008262357 від 26.09.2022; нотаріально завірену копію ідентифікаційного коду № від 30.07.2003; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1309- від 05.03.202; нотаріально завірену копію свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 15.12.1988; нотаріально завірену копію пенсійного посвідчення НОМЕР_4 від 10.10.2017; нотаріально завірену копію довідки 12 ААГ №601399 від 28.11.2023; нотаріально завірену копію довідки №080-4/о від 03.09.2024.

На рапорті наявні відмітки, написані вручну: Без реалізації. Довести до в/с та Пропозиції: без реалізації, оскільки до рапорту не долучено документи, що підтверджують факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою з інвалідністю.

Відповідачем не прийнято рішення за наслідком розгляду рапорту позивача, про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому, що не заперечується сторонами.

Не погоджуючись з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено та діє на час розгляду цієї справи.

Позивач у позовній заяві зазначає, що подав рапорт і просив його звільнити з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу згідно якого військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до частини дванадцятої ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

3) під час дії воєнного стану:

- необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворим батьком, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена висновком КНП Львівське ТМО 2 ВП 4-а Лікарня та довідкою МСЕК.

Водночас, відповідач не задовольнив відповідний рапорт, оскільки, як зазначено на самому рапорті та у відзиві на позовну заяву, вважає, що позивач не довів підстави для звільнення, а саме - факту відсутності інших осіб, що можуть здійснити догляд за ОСОБА_2 .

Такі підстави для обґрунтування причин залишення рапорту позивача без реалізації, суд вважає помилковими і необґрунтованими, позаяк позивач звертався з рапортом щодо його звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком інвалідом І групи, а тому доведення відсутності інших осіб, що можуть здійснити догляд, не є обов`язком позивача.

Водночас, як свідчить зміст заяв по суті, предметом спірних правовідносин є фактично розгляд рапорту про звільнення та звільнення позивача зі служби за сімейними обставинами.

Дисциплінарний Статут ЗСУ визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962 (далі Інструкція) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно до цієї Інструкції в роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень.

Згідно пунктів 4-5 розділу ІІІ Розгляд звернень громадян Інструкції термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Як вже було встановлено судом, позивач 08.09.2024 звернувся до відповідача з рапортом про звільнення його з військової служби, який був зареєстрований військовою частиною 16.09.2024.

Розглянутим вважається звернення, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

При цьому, відлік 30-денного строку розпочинається з дня отримання військовою частиною такого звернення.

Отже, у строк до 16.10.2024 відповідач мав розглянути рапорт та прийняти відповідне рішення, за результатами розгляду та повідомити позивача про прийняте рішення.

Натомість, відповідач, припинив процедуру розгляду поданого рапорту на етапі погодження.

При цьому, суд наголошує, що відповідно до Інструкції звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Аналіз вказаних приписів Інструкції № 735 вказує на те, що у разі надходження до відповідного органу військового управління належно оформленого письмового звернення громадянина, воно в обов`язковому порядку та строки, встановлені Інструкцією, належить прийняттю та розгляду. В свою чергу, за наслідками розгляду, заявника має бути повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Суд зазначає, що право військовослужбовця на реалізацію свого права, зазначеного у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

Отримавши від позивача рапорт відповідач мав розглянути його, в силу вищевказаних вимог Інструкції №735 та за наслідками розгляду повідомити позивача про результати його розгляду та прийняте рішення.

Суд зазначає, що відповідач у встановленому законом порядку не надав оцінки доводам, обставинам викладеним позивачем в рапорті, а також наданих ним до нього документам та не прийняв рішення за наслідками розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця з військової служби, а саме, рішення про звільнення останнього з військової служби або мотивовану відмову в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Таким чином, оскільки за наслідками поданого позивачем рапорту про звільнення відповідачем не прийнято належним чином оформленого наказу про звільнення позивача з військової служби чи відмову у його звільненні, суд доходить висновку про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень та зобов`язання розглянути рапорт по суті та прийняти відповідне рішення.

Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 815/7245/16, від 20 жовтня 2022 року у справі №420/8190/21.

Процедура розгляду рапорту про звільнення зі служби врегульована законодавством та передбачає вчинення певних дій, зокрема підготовку, подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Гарсія Руїз проти Іспанії (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорта ОСОБА_1 від 08.09.2024 (зареєстрованого 16.09.2024) про звільнення з військової служби з підстав передбачених підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08.09.2024 (зареєстрованого 16.09.2024) про звільнення з військової служби з підстав передбачених підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Про військовий обов`язок і військову службу з урахуванням висновків суду, та прийняти за результатами розгляду рішення.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна