Справа № 120/11783/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 р. Справа № 120/11783/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

06.09.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Ткаченко Т.В., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправною бездіяльністю відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000 грн за листопад та грудень 2022 року, пропорційно дням участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач додає довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 621 від 25.07.2023, згідно з якою молодший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 15.02.2023 по 22.02.2023, з 21.04.2023 по 07.05.2023 та з 22.05.2023 по 13.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в смт. Антонівка Херсонської області.

Водночас як на підставу для нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень позивач посилається на вказані у довідці бойові розпорядження, а саме: бойове розпорядження командира НОМЕР_2 обр ТрО від 14.11.2022 № 7053/8/БР/329дск; бойовий наказ командира НОМЕР_3 об ТрО від 17.11.2022 № 17/дск; бойове розпорядження командира НОМЕР_2 обр ТрО від 18.11.2022 № 7053/8/БР/338дск; бойове розпорядження командира НОМЕР_2 обр ТрО від 01.12.2022 № 7053/8/338дск; бойове розпорядження командира НОМЕР_2 обр ТрО від 07.12.2022 № 7053/8/БР/415дск.

Відтак позивач зазначає, що він приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у період служби у військовій частині НОМЕР_1 протягом листопада-грудня 2022 року, а тому мав право на отримання підвищеної додаткової винагороди, яку, однак, йому не було нараховано та виплачено.

Ухвалою суду від 11.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, водночас представнику позивача встановлено 10-денний строк з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків заяви, а саме зазначення відомостей про місцезнаходження відповідача.

19.09.2024 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано належно оформлену (уточнену) позовну заяву.

Ухвалою суду від 24.12.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні).

11.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач адміністративний позов не визначає та зазначає, що наявність бойового розпорядження не свідчить про участь в бойових діях та перебування військовослужбовця в районах ведення бойових дій. Період безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зазначені у відповідній довідці, свідчать про те, що бойові розпорядження, на які посилається позивач (за період листопад та грудень 2022 року) були дійсними і в період з 15.02.2023 по 22.02.2023, 21.04.2023 по 07.05.2023, 22.05.2023 по 13.06.2023, про що і зазначено в довідці.

Також відповідач звертає увагу на те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 165 від 21.10.2022 молодший сержант ОСОБА_1 з 20.10.2022 вибув до Вінницької обласної клінічної лікарні. У зв`язку з довготривалим лікуванням позивача, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 198 від 23.11.2022 молодшого сержанта ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 23.11.2022.

Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 4 від 04.01.2023 молодший сержант ОСОБА_1 повернувся до військової частини НОМЕР_1 01.01.2023, а 04.01.2023 здав справи та посаду і вибув до нового місця служби.

Таким чином, відповідачє наголошує, що позивач не брав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій в оспорюваний період, а саме протягом листопада-грудня 2022 року, а тому підстави для нарахування та виплати йому додаткової винагороди у розмірі до 100 000 гривень, передбаченої пунктом 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 відсутні.

21.10.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що відповідач не спростував твердження та аргументи позивача, викладені на обґрунтування заявлених позовних вимог, та просить суд повністю задовольнити адміністративний позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази суд встановив, що позивач був призваний за мобілізацією до лав Збройних Сил України та з 21.06.2022 по 18.06.2024 проходив військову службу у різних військових частинах.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 58 від 21.06.2022 позивача зараховано на посаду командира відділення роти контрдіверсійної боротьби військової частини НОМЕР_1 . За наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 4 від 04.01.2023 позивач був виключений з особового складу частини у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

З військової служби позивач звільнений 18.06.2024 за станом здоров`я (наказ командира військової частини НОМЕР_4 № 172 від 18.06.2024).

Позивач зазначає, що він брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Херсонської області у листопаді та грудні 2022 року, що підтверджується відповідною довідкою військової частини НОМЕР_5 , а тому має право на виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, яка йому не нараховувалася та невиплачувалася, що і стало приводом для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та заявленим позовним вимогам, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII"Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі державні органи).

Відповідно до ст.ст. 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі ? Закон № 2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2, 3 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз. 2 п. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі ? Порядок № 260).

Відповідно до п. 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова № 168, в редакції чинній у спірний період).

Пунктом 1 вказаної постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Аналізуючи вищенаведене суд зазначає, що грошове забезпечення військовослужбовців виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять такі види складових: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (п. 2 Порядку № 260).

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надає довідку військової частини НОМЕР_6 від 25.07.2023 за № 621 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, згідно з якою молодший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 15.02.2023 по 22.02.2023, з 21.04.2023 по 07.05.2023 та з 22.05.2023 по 13.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в смт. Антонівка Херсонської області.

При цьому, на думку позивача, підставою для нарахування та виплати йому додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн за спірний період є вказані у вищезазначеній довідці бойові розпорядження, а саме: бойове розпорядження командира НОМЕР_2 обр ТрО від 14.11.2022 № 7053/8/БР/329дск; бойовий наказ командира НОМЕР_3 об ТрО від 17.11.2022 № 17/дск; бойове розпорядження командира НОМЕР_2 обр ТрО від 18.11.2022 № 7053/8/БР/338дск; бойове розпорядження командира НОМЕР_2 обр ТрО від 01.12.2022 № 7053/8/338дск; бойове розпорядження командира НОМЕР_2 обр ТрО від 07.12.2022 № 7053/8/БР/415дск.

Утім, суд враховує, що у довідці № 621 від 25.07.2023, яка підтверджує участь позивача у бойових діях або заходах, пов`язаних із забезпеченням оборони України, визначені лише наступні темпоральні періоди: з 15.02.2023 по 22.02.2023, з 21.04.2023 по 07.05.2023 та з 22.05.2023 по 13.06.2023.

Водночас жодних відомостей про безпосередню участь позивача у відповідних заходах протягом листопада та грудня 2022 року довідка не містить.

Також у матеріалах справи не має іншого документального підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях чи відповідних заходах саме у вищезазначений спірний період.

Більше того, позивач навіть не конкретизував періоди участі у заходах, посилаючись лише на місяці загалом ? листопад та грудень 2022 року, без визначення конкретних дат чи періодів, що є однією з необхідних умов для нарахування додаткової винагороди відповідно до вимог нормативно-правових актів.

Посилання позивача на бойові розпорядження, згадані у позові, також не можуть бути визнані судом обґрунтованими.

Такі бойові розпорядження самі по собі не свідчать про виконання позивачем бойових завдань чи участь у відповідних заходах, оскільки підтвердженням участі військовослужбовця у заходах можуть слугувати лише відповідні документи, видані командуванням частини, з чіткою фіксацією періоду участі, місця виконання завдань та підстав для виплати додаткової винагороди.

Натомість довідка, на якій акцентує позивач, не містить інформації про виконання позивачем зазначених у бойових розпорядженнях завдань саме у листопаді та грудні 2022 року. Водночас той факт, що цей документ призначений для підтвердження статусу учасника бойових дій, не дає підстав вважати його належним доказом для нарахування винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.

Крім того, з надані відповідачем докази свідчать про те, що з 20.10.2022 позивач перебував на лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні (наказ командира військової частини № 165 від 21.10.2022).Через неможливість проходження військової служби та тривале перебування позивача на лікуванні, наказом № 198 від 23.11.2022 його було увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини. До виконання обов`язків у військовій частині позивач повернувся лише 01.01.2023, що підтверджується наказом № 4 від 04.01.2023.

З наведеного висновується, що у листопаді та грудні 2022 року позивач не міг брати участі у бойових діях чи заходах, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки і оборони, оскільки перебував на лікуванні.

Таким чином, позовні вимоги не можуть визнаватися судом обґрунтованими і такими, що підтверджуються належними й допустимими доказами.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу приписів ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України та у зв`язку з відмовою в задоволенні позову особи, звільненої від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Ткаченко Тамара Володимирівна (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса для листування: вул. Соборна, буд. 53, м. Вінниця, 21050);

3) відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_2 , має зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС).

Повне рішення суду складено 21.01.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович