Справа № 607/28176/24
Суддя: Ромазан В. В.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2025 Справа №607/28176/24 Провадження №2-а/607/56/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Бумби М.І.

представника позивача Гатало М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Гатало М.Я. звернувся в суд із позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.12.2024 стосовно нього складено протокол №60/1160 про адміністративне правопорушення, у якому зазначено, що 02.12.2024 гр. ОСОБА_1 близько 09 год. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , як такий, що перебуває у розшуку Тернопільського РУП поліції ГУНП в Тернопільській області за скоєння правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП. Під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що позивач з 07.06.2021 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебуває у розшуку з 26.11.2024. Із наявних даних у ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що гр.. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, а саме: не з`явився на 11.00 год. 15.10.2024 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до повістки надісланої з 05.10.2024 через засоби поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення (адресат відсутній за вказаною адресою) через Укрпошта. На підставі означеного протоколу начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №61/1105 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП від 10.12.2024, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Позивач вважає, що при винесенні спірної постанови відповідачем не враховано, що судова повістка, яка надіслана 05.10.2024 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 була направлена відповідачем на зовсім іншу адресу, про яку позивачу взагалі нічого не відомо, а не за місцем його проживання та реєстрації. При чому, позивач зазначив, що він оновив свої дані своєчасно у системі Резерв+, місце проживання не змінював з моменту взяття його на військовий облік, тобто з 07.06.2021, про що достеменно було відомо відповідачу. Також позичав зазначив, що ОСОБА_1 з`явився на визначену йому дату розгляду справи у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме 10.12.2024 о 12.45 год. до відповідача, однак йому було повідомлено, що розгляд справи не відбудеться у зв`язку із відсутністю керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отримав спірну постанову лише 22.12.2024, відтак просить поновити строк на її оскарження. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення позивачем Правил військового обліку, відтак вважає, що спірну постанову винесено без огрунтованих доказів, що підтверджують скоєння ОСОБА_1 адміністративного проступку. Позивач також вважає, що ОСОБА_1 не було порушено Закон України "Про військову службу і військовий обов`язок", його безпідставно та неправомірно притягнуто до відповідальності, а тому, просить скасувати постанову № 61/1105 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (вчинення порушення в особливий період), прийнятої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 10.12.2024, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

Ухвалою від 02.01.2025 відкрито провадження у даній справі із викликом сторін, справу призначено до розгляду на 08.01.2025 на 10.00 год.

08.01.2025 судове засідання у даній справі відкладено на пдставі п.1 ч.2 статті 205 КАС України, у зв`язку із відсутнітю підтверджуючих доказів про належність повідомлення відповідача про місце та час розгляду справи, який у судове засідання не прибув.

Представник позивача адвокат Гатало М.Я. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просить його задовольнити, з підстав та обґрунтувань зазначених у ньому.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), шляхом направлення тексту повістки та матеріалів позову за його місцезнаходженням, а також на електронну адресу, що підтверджується наявним у матеріалах справи звітом про таке відправлення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, явку свого представника відповідач у судове засідання не забезпечив, що, відповідно до частини 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи. Відзиву на позов відповідач не подав. Про причини такого неподання та неявки у судове засідання відповідач не повідомив, а тому відсутні підстави вважати їх поважними. Саме тому розгляд справи слід провести за відсутності відповідача за наявними матеріалами на підставі частини 6 ст. 162 КАС України.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом з`ясовано, що стосовно ОСОБА_1 офіцером відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол №60/1160 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП від 02.12.2024 у якому зазначено, що: « …02.12.2024 ОСОБА_1 близько 09 год.00 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , як такий, що перебуває в базі розшуку Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за скоєння правопорушення за ст.210 КУпАП. Під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 з 07.06.2021 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебуває в розшуку з 26.11.2024. Із наявних даних у ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено, що гр.. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, а саме не з`явився на 11.00 год. 15.10.2024 по виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до повістки надісланої з 05.10.2024 через засоби поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення (адресат відсутній за вказаною адресою) через Укрпошта…». Також у вказаному протоколі міститься пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме ОСОБА_1 про те, що «…повістку №314246 від 05.10.2024 не одержував у зв`язку з тим, що направлена на іншу адресу не за місцем моєї реєстрації та проживання. Прошу врахувати дані пояснення при винесенні постанови…».

Згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення №61/1105, передбачене ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення від 10.12.2024, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Як вбачається із спірної постанови, у ній зазначено, що «…під час звіряння військово-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 з 07.06.2021 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебуває в розшуку з 26.11.2024. Із наявних даних у ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено, що гр.. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, а саме не з`явився на 11.00 год. 15.10.2024 по виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до повістки надісланої з 05.10.2024 через засоби поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення (адресат відсутній за вказаною адресою) через Укрпошта. У зв`язку із вказаним, гр.. ОСОБА_1 здійснив правопорушення в особливий період (особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №30-3/2014 «Про часткову мобілізацію (набрав чинності з дня опублікування в газеті «Голос України» від 18.04.2014 №49), який затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-VІІ та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення, щодо преведення всіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу), чим здійснив порушення вимог абзацу 5 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підпунктів 1,2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою КМ України №1487 від 30.12.2022..».

Як вбачається із Витягу із реєстру територіальної громади від 23.12.2024, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно даних тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 взятий на військовий облік з 07.06.2021.

Відповідно до витягу із даних Резерв+, ОСОБА_1 уточнив свої дані 09.07.2024 та його адреса місця проживання зазначена: АДРЕСА_2 .

Згідно даних довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання Західноукраїнського національної університету, рівень освіти - «доктор філософії», з 01.09.2022, дата завершення здобуття освіти 31.08.2026.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання ми технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статтей 73-76 КАС України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідно до положень ч.3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію розуміються Закони України: «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 N 2232-XII, Закон України «Про затвердження указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», Порядок ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року N 1487.

Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинено в особливий період, і вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Як вбачається з спірної постанови, у ній зазначено, що ОСОБА_1 не з`явився на 11.00 год. 15.10.2024 року по виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до повістки, надісланої з 05.10.2024 через засоби поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення (адресат відсутній за вказаною адресою) через Урпошта, як наслідок допустив порушення вимог абзацу 5 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та підпунктів 1,2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого повтновою КМ України №1487 від 30.12.2022.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.92 N 2232-XII (далі Закон N 2232-XII).

Згідно із вимогами статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМ України №1487 від 30.12.2022, із зімнами та доповненнями, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності; 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Позивач ОСОБА_1 заперечує факт порушення вимог законодавства України, які вказано у спірній постанові, а саме абз. 5 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», підпунктів 1, 2 пункту 1 додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМ України №1487 від 30.12.2022, як наслідок вчинення ним спірного адміністративного правопорушення. Адже, як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зазначено, що повістку про виклик його за №314246 від 05.10.2024 він не одержував у зв`язку із направленням її на адресу за якою він ніколи не проживав та не зареєстрований. Також, позивач зазначив, що адресу, яка міститься у його військово-облікових даних: а саме АДРЕСА_2 він вказав із моменту взяття його на військовий облік, тобто з 07.06.2021, при цьому, не змінював та продовжує там проживати. Відтак, у нього був відсутній обов`язок прибути до відповідача 15.10.2024 за повісткою, яка надіслана 05.10.2024 на адресу, яка не відповідає адресі наявній у його військово-облікових даних та про яку було відомо відповідачу.

Для спростування доводів позову і підтвердження винуватості позивача у вчиненні спірного правопорушення, відповідач не подав письмового відзиву на позовну заяву та доказів, які б спростували твердження позивача, викладені ним у позовній заяві. Не надано й відповідачем доказів, які б підтверджували правомірність та обґрунтованість прийняття ним спірної постанови. Також не спростовано й відповідачем твердження позивача про те, що розгляд адміністративної справи у якій винесено спірну постанову відбувся без його участі, чим було порушено вимоги ст.268 КУпАП України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (правопорушення). Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За нормою ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури. Принцип «поза розумним сумнівом», сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд зауважив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17, від 30 травня2018 року у справі № 337/3389/16, від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться в спірній постанові у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з тим, що самі по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача, та доводили факт вчинення позивачем вказаного у спірній постанові правопорушення, представником відповідача суду не надано.

Сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому, підлягає скасуванню, а справа закриттю. Також суд вважає, що позивачу слід поновити строк звернення до адміністративного суду із даним позовом, оскільки спірну постанову ним було отримано 22.12.2024 року.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За даних обставин, слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із позовом про оскарження постанови №61/1105 від 10.12.2024 року.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №61/1105 від 10 грудня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП провадженням закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання та реєстрації АДРЕСА_2 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 , унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України НОМЕР_3 , місцезнаходження АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано 22 січня 2025 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан