Справа № 280/6806/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року Справа № 280/6806/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_2 від 19.01.24 №837 в частині встановлення ступеня тяжкості отриманого бойового поранення (травми) як травми легкого ступеня;

- зобов`язати військово-лікарську комісію ВЧ НОМЕР_2 від 19.01.24 №837 привести у відповідність із ступенем тяжкості травми, отриманої позивачем у зв`язку із захистом Батьківщини, згідно п.3.1. Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості згідно Наказу МОЗ від 04.07.2007 №370, згідно медичному висновку Постанови Лікарсько-консультаційної комісії КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР №180 від 09.07.24 року, Висновку ВЛК №810 від 10.04.24 з приводу придатності до військової служби, Довідки МСЕК серії 12 ААГ №461889 від 12.06.2024 року про встановлення ІІІ групи інвалідності.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Скалевською Л.А., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 19.07.2024 серія АР №1186741.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після отримання бойового поранення (травми), під час виконання бойового завдання відносно позивача було прийнято Постанову ВЛК ВЧ НОМЕР_2 , оформлену довідкою від 19.01.2024 №837 (далі Довідка від 19.01.2024 №837), яка, на думку позивача, прийнята з перевищенням повноважень та порушенням порядку встановлення ступеня тяжкості отриманої травми, що мало наслідком порушення права військовослужбовця на отримання грошової допомоги у зв`язку з бойовою травмою, отриманою під час захисту Батьківщини. Посилається на те, що строк розладу здоров`я (лікування, втрати працездатності) позивача у зв`язку з отриманим пораненням становить 106 днів, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. Відповідно до підпункту 3.1. пункту 3 Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого Наказом Міністерство охорони здоров`я України №370 від 04.07.2007 «Про затвердження Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості» (далі Наказ №370), за ступенем тяжкості до тяжких травм відносяться: 3.1. За характером отриманих ушкоджень: - тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше; стійка втрата працездатності (інвалідність). Водночас, в оскаржуваній Довідці від 19.01.2024 №837 зазначено про травму легкого ступеня. Просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 29.07.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.08.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

21.08.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що отримана позивачем травма може вважатися тяжкою тільки після настання тривалого розладу здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше. На момент прийняття спірної постанови, розлад здоров`я позивача тривав 39 днів, а тому були відсутні підстави визначати травму як тяжку. Вказує, що травма позивача вважається вже тяжкою з 09.02.2024, при цьому, звертає увагу, що звернення позивача з питання встановлення інвалідності відбулось вже після цієї дати. Вважає, що відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, не допустив порушення прав позивача. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

02.09.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що повноваження позаштатних військово-лікарських комісій (далі також ВЛК), до яких віднесено ВЛК військових частин, визначені Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони від 14.08.2008 №402 (далі - Положення № 402), відповідно до норм якого ВЛК не наділена повноваженнями встановлювати ступінь тяжкості травми, оскільки відповідач не відноситься до закладів охорони здоров`я. Крім того, зазначає, що Довідка від 19.01.2024 №837 видана відповідачем станом на 39-тий день з дати отримання травми, визначає продовження лікування ще на 30 днів, що у сукупності складає 69 днів втрати працездатності. Наведений факт на думку позивача вказує на те, що станом на дату видачі оскаржуваної постанови у ВЛК були законні підстави для висновку, що має місце «тривалий розлад здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше», що визначається характером отриманих позивачем ушкоджень (розрив зв`язки колінного суглоба, операція, імплант зв`язки) і відноситься до тяжких травм.

Ухвалою суду від 23.09.2024 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.10.2024.

Протокольною ухвалою суду від 07.10.2024 підготовче засідання відкладено на 30.10.2024.

30.10.2024 представником відповідача надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої ВЧ НОМЕР_2 має основний вид діяльності за КВЕД 86.10 Діяльність лікарняних закладів.

Протокольною ухвалою суду від 30.10.2024 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 11.11.2024.

11.11.2024 представником позивача подано заперечення, в яких зазначено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не вбачається, що відповідач є лікувально-експертною комісією закладу охорони здоров`я. Відповідачем не надано суду допустимий доказ статусу ВЧ НОМЕР_2 як закладу охорони здоров`я статут закладу охорони здоров`я, який би доводив, що саме ВЧ НОМЕР_2 як юридична особа є лікувально-профілактичним закладом.

Протокольною ухвалою суду від 11.11.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 09.12.2024.

Протокольною ухвалою суду від 09.12.2024 судове засідання відкладено на 08.01.2025.

08.01.2025 представник відповідача подав клопотання про розгляд справи без його участі. Наполягав на відмові у задоволенні позову.

Представник позивача у судове засідання 08.01.2025 не з`явився, про дату час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд визнав за можливе здійснити розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_4 .

11.12.2023 позивач одержав пошкодження зв`язок лівого колінного суглобу, застаріле пошкодження лівого медіального меніску лівого колінного суглобу при виконання службових обов`язків військової служби, пов`язаних з захистом Батьківщини в районі виконання бойового завдання, під час евакуації, в районі населеного пункту Вербове, Пологівського району, Запорізької області, що підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 19.01.2024 №33 (а.с. 16).

Після отриманого поранення позивач знаходився на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради з 12.12.2023 по 18.12.2023 на стаціонарному лікуванні, де позивачеві, встановлено діагноз розрив передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглоба, больовий синдром. Вказане підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №25882 (а.с.17).

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії Комунального некомерційного підприємства «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради від 18.12.2023 №10509, зазначено, що 13.12.2023 виконане оперативне втручання, артроскопія лівого колінного суглоба, ревізія, ауто-пластика попередньої хрестоподібної зв`язки Semi-трансплантатом, фіксація системою Endobutton. Згідно Класифікатору розподілу травм за ступенем тяжкості, даний вид травми відноситься до легких. Враховуючи орієнтовний термін лікування при даній патології, наявність первинних швів, надати військовослужбовцю відпустку для лікування після травми на 30 (тридцять) календарних днів на підставі статті 81 ІІ Розкладу хвороб. (а.с. 14)

Відповідно до Довідки від 19.01.2024 №837 позивачу проведено медичний огляд ВЛК при ВЧ НОМЕР_2 . Діагноз: Стан після операції (13.12.2023) астроскопії лівого колінного суглобу, ревізії, ауто-пластики ПХЗ Semi- трансплататом, фіксації системою Endobutton з приводу розриву ПХЗ лівого колінного суглобу у вигляді незміцнілого рубця та зі стійким больовим синдромом, з тимчасовим порушенням функції. Травма легкого ступеня. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 (тридцять) календарних днів. (а.с. 13).

Постановою 20 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, оформленою протоколом №1514 від 15.04.2024, крім іншого, постанову про причинний зв`язок у довідці ВЛК НОМЕР_5 від 19.01.2024 №837 відмінено (а.с.22).

Позивач звернувся до 20 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України із заявою (скаргою) від 15.06.2024, в якій просив про відмінити постанову КНП переогляд та скасування постанови Довідці від 19.01.2024 №837 «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради від 18.12.2023 №10509 та постанову ВЛК ВЧ НОМЕР_6 , викладену в Довідці від 19.01.2024 №837, щодо визначення ступеня тяжкості травми позивача, та вказати ступінь тяжкості травми як тяжкий (а.с.27-29).

У відповідь на звернення позивача, 20 регіональна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України, листом від 16.07.2024 №1854/5283, повідомила, що медичний висновок про ступінь тяжкості травми дають лікарсько-експертні комісії (ЛЕК лікувального закладу МОЗ України, де здійснюється лікування особи, що постраждала. Враховуючи зазначене, перевірка обґрунтованості встановлено діагнозу, а також встановлення (чи зміна) ступеню тяжкості травм не належить до повноважень 20 регіональній військово-лікарській комісії Міністерства оборони України. У разі незгоди з встановленим ступенем тяжкості травми, позивачу запропоновано звернутись письмово до керівництва закладу охорони здоров`я, де було встановлено ступінь тяжкості травми.

Не погодившись із встановленим ступенем тяжкості травми, зазначеним в Довідці від 19.01.2024 №837, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII (тут і в подальшому в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно до пунктів 1.1.-1.2. глави 1 розділу І Положення №402 (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

За приписами п.2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія ВЛК регіону.

До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ВЛК ТЦК та СП; ВЛК розвідувального органу Міністерства оборони України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності (пункт 2.5.1 глави 2 розділу І Постанови №402).

Відповідно до пункту 6.1 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

Для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи (пункт 6.5 розділу 6 Положення №402).

Відповідно до пункту 6.6 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.

У пунктах 6.9 - 6.10 глави 6 Розділу ІІ Положення №402 наголошено, що при медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.

Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.

В ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб Положення №402 передбачені стани після проведеного лікування з приводу травм, отруєнь та деяких інших наслідків дії зовнішніх чинників, за якими військово-лікарські комісії приймають рішення:

- Тимчасово непридатні;

- Потребують лікування, відпустки, звільнення тощо.

За пп. 3.1 п. 3 Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ України 04.07.2007 №370 до тяжких травм відносяться, зокрема тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше, стійка втрата працездатності (інвалідність).

За п. 4 Класифікатора до легких травм відносяться тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності до 60 днів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав травму 11.12.2023, отже, станом на дату видачі відповідачем Довідки від 19.01.2024 №837 термін втрати позивачем працездатності встановив 39 днів після отриманої травми, тобто менше 60 днів, у зв`язку з чим були відсутні підстави визначати ступінь тяжкості травми позивача як тяжка.

При цьому, відсутні жодні правові підстави для того, щоб при визначенні тривалості терміну втрати працездатності військовослужбовцем ВЛК враховувала додатково період рекомендованої відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, а тому посилання позивача на необхідність врахування відповідачем періоду відпустки для лікування на 30 днів є безпідставними.

Позивач вважає, що його травма підлягає кваліфікації «тяжка», спираючись при цьому на Довідку ВЛК від 27.02.2024 №1828, Довідку ВЛК від 10.04.2024 №810, Постанову Лікарсько-консультаційної комісії КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради №180 від 09.07.2024 року, Довідку МСЕК серії 12 ААГ №461889 від 12.06.2024 про встановлення ІІІ групи інвалідності.

Водночас, обставини, які підтверджують вказані документи, зокрема і встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, виникли вже після винесення відповідачем оскаржуваної постанови у формі Довідки 19.01.2024 №837, та не могли бути враховані відповідачем під час прийняття відповідного рішення.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що ВЛК ВЧ НОМЕР_6 не є закладом охорони здоров`я та не має повноважень визначати ступінь тяжкості отриманої травми, оскільки наведене спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, з яких вбачається, що ВЧ НОМЕР_2 здійснює діяльність лікарняних закладів як шпиталь.

При цьому, вказане твердження позивача про відсутність у відповідача повноважень зі встановлення ступеня тяжкості травми фактично перебуває у логічному конфлікті із заявленим позовним вимогам про зобов`язання відповідача привести Довідку від 19.01.2024 №837 у відповідність із ступенем тяжкості травми, яку позивач вважає вірною.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що адміністративний суд повноважений на вирішення наявного публічного спору в межах доводів учасників справи, які викладаються у заявах по суті справи, зокрема, у позовній заяві.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.08.2020 у справі №1340/4630/18, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи, що в межах підстав позову судом не встановлено протиправних рішень, дій чи бездіяльності відповідача, які б спричинили порушення прав позивача у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволені позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 21.01.2025.

Суддя М.О. Семененко