Справа № 480/9363/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 р.Справа № 480/9363/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.11.2024, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі № 480/9363/24

за позовом ОСОБА_1

до Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ), звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі відповідач, Зарічний ВДВС, орган виконавчої служби), в якому просив:

- зобов`язати відповідача внести зміни до постанови про закінчення виконавчого провадження № 70272585 від 10.11.2022 та в основній частині замінивши причину закриття відповідно до пункту 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження";

- визнати кошти перераховані на рахунок відповідача за квитанцією № 2___345 від 08.11.2022 такими, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави;

- зобов`язати відповідача, за рахунок державних асигнувань, повернути кошти які були сплачені як борг за адміністративне порушення, постанова щодо якого була скасована судом, разом із супутніми витратами як то комісія за використання послуги оплати штрафу в Дія, та видати виконавчий лист про стягнення/повернення коштів, пов`язаних зі скасованою постановою ЕГА № 736321 та виконавчого провадження на її основі № 70272585, що відповідають сумі по квитанції № 2___345 від 08.11.2022 загальною сумою 7910 грн.

04.11.2024 ця позовна заява залишена судом без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків шляхом надання клопотання про поновлення строку звернення до суду та вказати підстави для поновлення строку з відповідними доказами поважності пропуску звернення до суду.

07.11.2024 позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій зазначає про те, що його вимога внести зміни до постанови про закінчення виконавчого провадження № 70272585 від 10.11.2022 зумовлена набуттям законної сили рішення суду 28.03.2024, а всі передумови викладені в позовній заяві включно з копіями згаданих звернень та рішень судів у додатках до позовної заяви. Зазначає, що за період між 28.03.2024 та 28.10.2024 ним докладалися активні зусилля щодо позасудового врегулювання ситуації та збором доказової бази для обґрунтування потенційного врегулювання саме через суд, включно з телефонними дзвінками до виконавця із нагадуванням про пропуск строків відповіді на заяви, звернення до Держказначества, оскільки на його рахунках перебувають кошти без належної правової основи, який підтвердив що подібні дії здійснюються за подання державного виконавця, і подальшу відмову виконавця після ознайомлення з рекомендаціями від Держказначейства, яке додавалося ним до заяви.

Зазначив, що в своїй позовній заяві від 28.10.2024 серед вимог вказав зобов`язати державного виконавця внести зміни до постанови про закриття виконавчого провадження керуючись тим, що виконавець обґрунтовує свою відмову в задоволенні заяв про повернення коштів та внесенням змін до цієї постанови насамперед тим що в постанові вказано іншу причини закриття виконавчого провадження, аніж та, яка б дозволила їм повернути кошти боргу, і що суперечить нормам статті 56 Конституції України та статті 296 КУпАП. Вважає, що зазначені причини несвоєчасного оскарження рішення є обґрунтованими та можуть бути підставою для поновлення вказаних строків. Враховуючи зазначене, просить поновити строк звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, а позов ОСОБА_1 - повернуто.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати судове рішення суду першої інстанції, визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, а також зобов`язати Сумський окружний адміністративний суд відкрити провадження по справі № 480/9363/24.

Мотиви апеляційних скарг зводяться до того, що судом першої інстанції повністю проігноровано факт, що впродовж встановлених законом строків з дати прийняття постанови про закриття виконавчого провадження від 10.11.2022 (так само і впродовж терміну оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2022) з об`єктивних причин, які не залежать від позивача, не було можливості надати докази щодо оскарження таких рішень. Вважає, що ці причини носили об`єктивно нездоланний характер на час спливу строків звернення до суду чи до керівника виконавчого органу оскільки причини затримки з обробкою апеляційних скарг були пов`язані з викликами війни, до чого він поставився з розумінням.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позов, сул першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив десятиденний строк звернення до суду з цим позовом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновок суду першої інстанції, та зазначає.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, згідно із ч. 3 якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спричинено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава за допомогою встановлення відповідних процесуальних строків, може обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття, дізналася та повинна була дізнатись про порушення права.

Зокрема, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Надаючи оцінку питанню, коли саме позивач дізнався про порушення його прав, колегія суддів встановила таке.

Стосовно позивача була складена постанова ЕГА № 736321 по справі про адміністративне правопорушення від 04.08.2022.

Позивач оскаржив цю постанову у судовому порядку.

Ухвалою Зарічного районного суду Харківської області від 30 вересня 2022 по справі № 591/3428/22 позов ОСОБА_1 було повернуто.

Відповідно до даних, наявних у КП «Діловодство спеціалізованого суду», позивач оскаржив цю увалу до суду апеляційної інстанції 14.10.2022.

08.11.2022 державним виконавцем Зарічного ВДВС ухвалено постанову про відкриття ВП № 70272585 з виконання постанови ЕГА № 736321 по справі про адміністративне правопорушення від 04.08.2022.

09.11.2022 державний виконавець ухвалив постанову про арешт коштів боржника. Позивач, не маючи доказів оскарження постанови в судах та накладення арешту на його кошти, сплатив борг.

10.11.2022 державний виконавець ухвалив постанову про припинення виконавчого провадження № 70272585 у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що станом на 08.11.2022 на розгляді Другого апеляційного адміністративного суду перебувала заява від 14.10.2022 щодо оскарження ухвали Зарічного районного суду Харківської області від 30 вересня 2022 по справі № 591/3428/22 про повернення позову ОСОБА_1 , предметом якого було оскарження постанови ЕГА № 736321 по справі про адміністративне правопорушення від 04.08.2022, яка слугувала підставою для відкриття ВП № 70272585.

18.03.2024 Зарічним районним судом м. Суми ухвалено рішення по справі № 591/3428/22, яким визнано протиправними дії Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та скасовано постанову ЕГА № 736321 по справі про адміністративне правопорушення від 04.08.2022 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Рішення набрало законної сили 28.03.2024.

02.04.2024, тобто після набрання законної сили рішенням суду, яким скасовано постанову ЕГА № 736321 по справі про адміністративне правопорушення від 04.08.2022, яка була підставою виконавчого провадження № 70272585, позивач звернувся із електронними заявами про повернення сплачених коштів за ВП № 70272585 та із заявою привести до відповідності постанову про закриття виконавчого провадження відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження": виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Отримавши у відповідь відмови по усім заявам та не погодившись із обґрунтуванням наданим в державним виконавцем позивачем було подано електронну заяву про повернення коштів до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві. У відповіді було вказано, що подібні кошти повертаються за подання виконавчої служби та рекомендували звернутися до виконавця, щоб він ініціював повернення коштів.

16.09.2024 позивач повторно звернувся до виконавчої служби з електронною заявою з електронним підписом щодо повернення коштів за сплачений штраф, додавши відповідь ДКСУ м. Київ від 08.07.2024.

07.10.2024 державний виконавець, листом від 07.10.2024 № 162991, відмовив повернути кошти позивачеві.

Вказаний лист було направлено на адресу позивача 15.10.2024, що підтверджується наданим відповідачем на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 13.01.2025 списком згрупованих відправлень.

18.10.2024 згідно з роздруківкою відомостей про трекінг відправлень Укрпошти лист державного виконавця від 07.10.2024 № 162991 було вручено позивачеві.

Отже, колегія суддів вважає, що фактично про порушення своїх прав (на повернення коштів сплачених у примусовому порядку у виконання виконавчого документа, скасованого у судовому порядку) позивач дізнався лише 18.10.2024, тобто у день отримання від відповідача відмови у поверненні грошових коштів, сплачених позивачем на виконання виконавчого документа, скасованого у судовому порядку.

Зважаючи на те, що фактично предметом спору є повернення грошових коштів, які були стягнуті з позивача у примусовому порядку на підставі виконавчого документа, який у подальшому був скасований у судовому порядку, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем десятиденного строку на оскарження постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження № 70272585 від 10.11.2022, оскільки позивач фактично оскаржує відмову відповідача у поверненні коштів.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, повертаючи позов не надав оцінки питанню пропуску строку звернення до суду з вимогами про визнання коштів перерахованих на рахунок відповідача за квитанцією № 2___345 від 08.11.2022 такими, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави та зобов`язання відповідача, за рахунок державних асигнувань, повернути кошти, які були сплачені як борг за адміністративне порушення, постанова щодо якого була скасована судом, разом із супутніми витратами як то комісія за використання послуги оплати штрафу в Дія, та видати виконавчий лист про стягнення/повернення коштів, пов`язаних зі скасованою постановою ЕГА № 736321 та виконавчого провадження на її основі № 70272585, що відповідають сумі по квитанції № 2___345 від 08.11.2022 загальною сумою 7910 грн.

Тобто, у цій частині ухвала суду про повернення позову є передчасною.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із статтею 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини третьої статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За таких обставин ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року підлягає скасуванню, а справа № 480/9363/24 направленню до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

При цьому, в іншій частині вимог апеляційної скарги колегія суддів відмовляє у їх задоволенні, оскільки такі вимоги виходять поза межі компетенції суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року по справі № 480/9363/24 скасувати.

Справу № 480/9363/24 за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк