Справа № 260/9215/23
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2025 року м. Ужгород№ 260/9215/23
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), яким просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 25.12.2021 року по 25.06.2022 року;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 25.12.2021 року по 25.06.2022 року в розмірі 112887,21 грн. з одночасною компенсацією податку на доходи фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.11.2021 №588-ОС штаб-сержанта ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до підп. «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та від 24.12.2021 №649-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення. При цьому, при звільненні позивачу не було проведено повного розрахунку.

При виключенні позивачки із списків особового складу та всіх видів забезпечення 24.12.2021 із затримкою проведено виплати належних позивачці коштів, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: - 28.12.2021 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 075,16 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 30.12.2021 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1 064,27 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 16.01.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7 411,04 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 15.06.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 56 783,01 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 28.06.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 46 130,31 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 20.07.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 6 863,37 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 20.07.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 3 017,14 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 31.08.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5 381,86 грн., деталі операції «заробітна плата виконання рішення суду»; - 12.10.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 57880,84 грн., деталі операції «переказ коштів на виконання рішення суду».

Однак, відповідачем, у порушення указаних вище строків розрахунку при виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 24.12.2021 проведено остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням лише 12.10.2023.

З урахуванням того, що відповідачем з часу видання наказу про виключення із списків прикордонного загону із позивачем не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, то він набув право на стягнення в судовому порядку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до повного розрахунку з 13.04.2023 року по 12.10.2023 року.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач вимоги позивача не визнає та вважає, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою.

Зазначає, що Пунктом 13 розділу 10 глави 2 Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, Затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2017 року № 468, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2017 р. за № 1011/30879, встановлено, що у наказах начальників органів Держприкордонслужби в обов`язковому порядку зазначаються: про виключення зі списків особового складу органу Державної прикордонної служби України у зв`язку зі звільненням з військової служби - військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, особистий номер, посада, ким виданий наказ про звільнення з військової служби, його дата, номер, із зазначенням статті звільнення, вислуга років у календарному, пільговому і загальному обчисленні на день звільнення, час на здавання справ і посади, термін відпустки, з якого часу надати, інформація про використання щорічних основних та додаткових відпусток, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця, які необхідно здійснити виплати: матеріальна допомога на оздоровлення, додаткові грошові винагороди, одноразова грошова допомога при звільненні, в якому розмірі та за який термін військової служби, остаточна дата закінчення проходження військової служби, до якого військового комісаріату направити на військовий облік.

Позивач був ознайомлений з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від «Про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення». Разом з тим, позивач вищезазначений наказ при розгляді цієї справи не оскаржує та не оскаржував раніше, з рапортом (заявою) про невиключення зі списків особового складу частини без повного розрахунку не звертався.

У постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №810/1543/17, викладено наступну правову позицію: Стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "МЕНЬШАКОВА проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати.

З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Верховний Суд вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним

Згідно зі ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.11.2021 №588-ОС штаб-сержанта ОСОБА_1 звільнено у запас відповідно до підп. «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та від 24.12.2021 №649-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення. При цьому, при звільненні позивачу не було проведено повного розрахунку.

При виключенні позивачки із списків особового складу та всіх видів забезпечення 24.12.2021 із затримкою проведено виплати належних позивачці коштів, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: - 28.12.2021 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 075,16 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 30.12.2021 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1 064,27 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 16.01.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7 411,04 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 15.06.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 56 783,01 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 28.06.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 46 130,31 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 20.07.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 6 863,37 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 20.07.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 3 017,14 грн., деталі операції «заробітна плата»; - 31.08.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5 381,86 грн., деталі операції «заробітна плата виконання рішення суду»; - 12.10.2023 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено зарахування на картрахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 57880,84 грн., деталі операції «переказ коштів на виконання рішення суду».

Оскільки відповідачем протиправно не проведено з позивачем повний розрахунок при звільненні, останній вважає, що має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до ст.1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд, зокрема у постановах від 20.01.2021 у справі № 200/4185/20-а, від 31.03.2021 у справі № 340/970/20, від 24.06.2021 у справі № 480/2577/20, дійшов висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Згідно зі ст. 116 цього Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закріплені у цих статтях норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Період затримки розрахунку при звільненні це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

У цій справі позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на отримання грошового забезпечення у повному розмірі просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.12.2021 по 25.06.2022.

При цьому військова частина провела фактичний розрахунок із позивачем поза межами строку, встановленого ст. 116 КЗпП України, що також не заперечується відповідачем.

Оскільки не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд приходить висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати спірної індексації.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 100).

Згідно з абз. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п. 2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Згідно з п. 7 розділу І цього Порядку, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Оскільки остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням проведено 15.10.2023 року (а.с. 15), а не при виключенні останнього із списків частини 24.12.2021 року, то строк затримки розрахунку складає 660 днів.

Разом з тим, враховуючи внесені у ст. 117 КЗпП України зміни (в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022), військова частина повинна виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто з 25.12.2021 року (наступний день після звільнення з військової служби) по 25.06.2022 року (183 дні).

При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Судом в силу приписів. 5 ст. 242 КАС України також враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.06.2023 у справі № 380/152/20, відповідно до якого з урахуванням конкретних критеріїв та обставин справи, які мають юридичне значення суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того чи задовольняє він позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2) Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4) Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас, зменшення розміру відшкодування є правом, а не обов`язком суду.

Суд враховує, що відповідачем здійснено тривалу затримку повного розрахунку при звільненні з позивачем, тому суд дійшов висновку, що підстави для застосування зменшення розміру відшкодування у межах спірних правовідносин відсутні.

Відповідно до наявної у матеріалах справи витягу із архівної відомості з автоматизованої системи бухгалтерського обліку за 2021 рік (а.с. 20) розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням, становив 37629,66 грн. (12248,23 грн. в жовтні 2021 року та 25381,43 грн. в листопаді 2021 року).

Кількість календарних днів за жовтень та листопад 2021 року становить 61 день. Відтак, середньоденне грошове забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням складає 616,87 грн. (37629,66/61).

Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, з урахуванням положень статті 117 КЗпП України в редакції, яка діє з 19 липня 2022 року, складає період з 25.12.2021 по 25.06.2022 та становить 183 календарних дні.

Таким чином, середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні із 25.12.2021 по 25.06.2022 (включно) становить 112887,21 грн. (616,87 грн. х 183 календарних дні).

Отже, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у зазначеному розмірі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 19, 77, 243, 246, 262 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 112 887,21 грн. (сто дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень двадцять одну копійку), з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1128,87 грн. (одну тисячу сто двадцять вісім гривень вісімдесят сім копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк