Справа № 380/18451/22
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 рокусправа № 380/18451/22
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка 3, ), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 25.11.2022 № 582 о/с «Про особовий склад» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п.8 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з переходом у встановленому порядку до інших міністерств, відомств (організацій);

-поновити ОСОБА_1 з 26.11.2022 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області;

-стягнути з ГУНП у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

-рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН у Львівській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць звернути до негайного виконання.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.04.2022 року його було звільнено зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області № 218 о/с «Про особовий склад». Вважаючи таке звільнення протиправним позивач оскаржив його до Львівського окружного адміністративного суду. Поряд з цим, поки адміністративна справа з приводу правомірності його звільнення перебувала на розгляді в суді, на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, 28.04.2022 року ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) призначено на посаду водія відділення охорони органів військової контррозвідки СБУ НОМЕР_3 комендатури охорони та обслуговування військової частини НОМЕР_2 .

Рішенням суду від 25.10.2022 року у справі № 380/7509/22 визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУНП з 16.04.2022, поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУНП з 16.04.2022, стягнено з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 92 469,12 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУНП з 16.04.2022 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 14 448,30 грн звернуто до негайного виконання.

07.11.2022 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 Головне управління Національної поліції у Львівській області видало наказ № 541 о/с про поновлення ОСОБА_1 на посаді. Однак 25.11.2022 року після поновлення Головне управління Національної поліції у Львівській області повторно звільнило ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до наказу № 582 о/с на підставі п.8 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) у зв`язку з переходом у встановленому порядку до інших міністерств, відомств (організацій) тобто з підстав мобілізації позивача на особливий період до Збройних Сил України. Таке звільнення позивач вважає протиправним, оскільки його призов на військову службу був наслідком саме незаконного звільнення зі служби в поліції.

04.01.2023 суддя відкрила провадження в адміністративній справі за цим позовом та призначила таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

12.01.2023 від представниці Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №380/7509/22 та 18.01.2023 від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування позивача у складі ЗСУ.

Ухвалою від 16.01.2023 провадження у справі №380/18451/22 зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №380/7509/22.

18.01.2023 представниця відповідача надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечила з мотивів безпідставності такого. Зазначила, що позивач з 28.04.2022 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підпорядкована Міністерству оборони України, а тому правомірно звільнений зі служби в поліції на підставі п.8 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII. Вказала, що проходження позивачем служби на посаді в поліції та одночасне проходження позивачем військової служби є взаємовиключними. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то оскільки з 28.04.2022 року позивач призначений на посаду і продовжує виконувати посадові обов`язки на посаді водія відділення охорони органів військової частини НОМЕР_2 та отримувати грошове забезпечення, правові підстави для стягнення з ГУНП у Львівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.11.2022 року відсутні.

06.09.2024 на адресу суду від представниці Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з тим, що відпали обставини, які були підставою для зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 10.09.2024 провадження у справі №380/18451/22 поновлено.

Суд встановив такі обставини справи.

Починаючи з 20.12.2018 року позивач, ОСОБА_1 , проходив службу в поліції, у тому числі на посаді слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області. Вказана обставина встановлена рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/7509/22 від 24.11.2023, що набрало законної сили, і на підставі ч.4 ст.78 КАС України не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Наказом Головного управління Національної поліції в Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с звільнено ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУНП за власним бажанням на підставі рапорту від 13.01.2022 року.

Вважаючи таке звільнення протиправним позивач оскаржив його до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023, позовні вимоги задоволені повністю:

-визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с «Про особовий склад» про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП з 15.04.2022;

-поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП з 16.04.2022;

-стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 92 469 грн 12 коп.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 у справі № 380/7509/22 наказом ГУНП У Львівській області № 541 о/с від 07.11.2022 року «Про особовий склад» ОСОБА_1 поновлено на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП з 16 квітня 2022 року.

Постановою Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 380/7509/22 скасовані рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023. Справа № 380/7509/22 направлена на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024, позовні вимоги задоволені повністю:

-визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с «Про особовий склад» про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП з 15.04.2022.

-поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП з 16.04.2022.

-стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.10.2022 по 24.11.2023 включно у сумі 190 235 грн 95 коп.

Рішення суду від 24.11.2023 у справі № 380/7509/22 набрало законної сили 26.03.2024.

28.04.2022 року на виконання Указу Президента України № 69/2022 під час мобілізації на особливий період, солдата ОСОБА_1 призначено на посаду водія відділення охорони органів військової контррозвідки СБУ НОМЕР_3 комендатури охорони та обслуговування військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків частини, згідно з витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині).

25.11.2022 року, після поновлення позивача на роботі, Головне управління Національної поліції у Львівській області повторно звільнило ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до наказу № 582 о/с на підставі п.8 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII (у зв`язку з переходом у встановленому порядку до інших міністерств, відомств (організацій)).

Вважаючи таке звільнення протиправним, з метою захисту порушеного права на працю, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.24 Європейської соціальної хартії, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби.

Громадянам згідно із ст.43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються нормами Закону України «Про національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до положень ч.1 ст.59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Спірні правовідносини виникли з приводу незаконного, на думку позивача, його звільнення зі служби в органах Національної поліції у зв`язку з призовом на військову службу.

Так, обґрунтовуючи правомірність звільнення позивача зі служби в поліції, аргументи відповідача зводяться до норми п.8 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII та того, що позивач з 28.04.2022 року фактично перейшов на службу у військову частину НОМЕР_2 , яка підпорядковується Міністерству оборони України, що перешкоджає можливості подальшого проходження служби в поліції і є з нею взаємовключним.

Пункт восьмий частини першої статті 77 Закону № 580-VIII передбачає, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, в тому числі у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Оцінюючи такі мотиви суб`єкта владних повноважень, суд враховує наступне.

Нормами ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ст.2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Статтею 119 КЗпП України встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. Так, зокрема, ч.3 вказаної статті визначає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону № 2322-ХІІ, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.3 ст.119 КЗпП України, а також ч.1 ст.53 і ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту», ч.2 ст.44, ч.1 ст.54 і ч.3 ст.63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», ч.2 ст.46 Закону України «Про вищу освіту».

Нормами Закону не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі № 825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан в розумінні положень ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

На думку суду, гарантії, встановлені ч.3 ст.119 КЗпП України, спрямовані забезпечення права громадян на працю та її оплату, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.

При цьому суд вважає, що призов на військову службу під час мобілізації не є тотожним з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), на яку посилається відповідач, як на підставу звільнення позивача.

Судом встановлено, що 28.04.2022 року на виконання Указу Президента України № 69/2022 під час мобілізації на особливий період, ОСОБА_1 призначеного на посаду водія відділення охорони органів військової контррозвідки СБУ НОМЕР_3 комендатури охорони та обслуговування військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків частини, згідно з витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині), а тому на нього поширювалися гарантії, передбачені ст.119 КЗпП України.

Отже, враховуючи положення ч.3 ст.119 КЗпП України, суд вважає, що наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 25.11.2022 № 582 о/с «Про особовий склад» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі п.8 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з переходом у встановленому порядку до інших міністерств, відомств (організацій) є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Під незаконним звільненням слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, встановленого законом.

Ураховуючи положення ч.1 ст. 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в ч.1 ст.235 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №804/958/16 зазначено, що з аналізу статті 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме, суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 640/21065/18, від 27.04.2021 року у справі № 826/8332/17, від 31.05.2021 року у справі № 840/3202/18, від 20.01.2021 року у справі №640/18679/18, від 25.02.2021 року у справі № 820/292/17.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Водночас, виплата грошового забезпечення поліцейському під час вимушеного прогулу регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.20015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з наступними змінами та доповненнями.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, встановлено, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту вищевказаного Порядку, який є специфічним для вирішення даних спірних відносин, видно, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Отже, обрахування середньоденного грошового забезпечення позивача на момент звільнення повинно здійснюватися відповідно до кількості календарних днів за два останніх повних місяці служби. Тобто, діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відтак, норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 застосуванню у вказаній справі не підлягають.

Аналогічний висновок сформовано викладено в постанові Верховного Суду від 19.07.2018, справа № 805/1110/17-а, де чітко врегульовано питання про те, як здійснюється виплата грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу, а саме - в календарних, а не робочих днях.

Однак, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Як видно із виданої Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Львівській області довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за лютий - березень 2022 року, загальна сума нарахованого грошового забезпечення за останні два повні місяці роботи позивача становить 28 415,45 грн ( у лютому 14633,94грн + у березні 13781,51грн).

Середньоденний заробіток становить 28415,45/29,5=963,24грн.

При цьому суд ураховує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024, позовні вимоги задоволені повністю:

-визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУНП у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с «Про особовий склад» про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП з 15.04.2022.

-поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП з 16.04.2022.

-стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.10.2022 по 24.11.2023 включно у сумі 190 235 грн 95 коп.

Таким чином, при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд бере до уваги період з 25.11.2023 до дня ухвалення рішення у цій справі, тобто до 21.01.2025.

Цей період становить 424 календарних дні.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача становить 424*963,24= 408413,76грн.

При цьому середньомісячний заробіток позивача становить 963,24*29,5=28415,58 грн.

Ця сума, відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України, підлягає стягненню з відповідача, на користь позивача та рішення в цій частині звертається до негайного виконання.

При цьому сума обов`язкових податків і зборів підлягає нарахуванню та утриманню під час виконання судового рішення.

Відповідно до абзацу другого ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», такий не розподіляється.

За практикою Європейського суду з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка 3, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 25.11.2022 № 582 о/с «Про особовий склад», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.8 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з переходом у встановленому порядку до інших міністерств, відомств (організацій).

Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області з 26.11.2022 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка 3, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 408413 (чотириста вісім тисяч чотириста тринадцять)грн76 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення 28415 (двадцять вісім тисяч чотириста п`ятнадцять)грн 58коп. середнього заробітку за один місяць з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.01.2025.

Суддя Лунь З.І.