Справа № 300/5344/24
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2025 р. справа № 300/5344/24
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.07.2027 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.64-65).
Представник позивача у вказаний строк недоліки позовної заяви усунув.
12.08.2024 представник позивача скерував суду відповідь на відзив, згідно змісту якої вважає доводи представника відповідача необґрунтованими, тому просить заперечення відповідача відхилити, а позовні вимоги задовільнити в повному обсязі (а.с.141-145). Одночасно, представником позивача подано до суду клопотання про витребування доказів (а.с.151-152).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 клопотання представника позивача про витребування доказів задавлено, витребувано в Івано-Франківської митниці належним чином оформлену інформацію щодо контролю правильності класифікації товарів зазначених в митних деклараціях від 02.03.2020 №UA209250/2020/005106, від 22.11.2019 №UA206010/2019/011908, від 19.06.2019 №UA206030/2019/003532 в період з 01.01.2019 31.12.2021 з використанням програмно-інформаційного комплексу "Інспектор-2006" (а.с.155-157).
На виконання вищезазначеної ухвали суду представником відповідача скеровано суду інформацію щодо контролю правильності класифікації товарів, зазначених в митних деклараціях від 02.03.2020 №UA209250/2020/005106, від 22.11.2019 №UA206010/2019/011908, від 19.06.2019 №UA206030/2019/003532 в період з 01.01.2019 31.12.2021 з використанням програмно-інформаційного комплексу "Інспектор-2006".
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
Згідно наказу Івано-Франківської митниці №32 від 25.02.2022 зупинено проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ "Гастро Тім", призначеної наказом №27 від 22.02.2022 у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні (а.с.92).
У зв`язку із набранням чинності Закону України від 20.03.2024 № 3613-ІХ "Про внесення змін до Митного кодексу України та інших законів України щодо особливостей здійснення митного контролю та митного оформлення окремих категорій товарів" поновлено повноваження митних органів на проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, та відповідно до пункт) 7 частини 1 статті 336, статті 345, пункту 2 частини 2 етапі 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-V1 (зі змінами та доповненнями) та наказу Івано-Франківської митниці від 23.05.2024 № 67 з 28.05.2024 (а.с.14-15,93) було поновлено проведення документальної перевірки ТОВ "Гасто Тім" на незавершений період.
Не погодившись з висновками наведеного вище акту, позивач скерував н адресу контролюючого органу заперечення вих. №1806/2024 від 18.06.2024.
Так, на підставі висновків акту №2/24/7.21-19/42355487 від 31.05.2024 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області, а саме:
Не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями представник позивача в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Гастро Тім" звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Митного кодексу України (далі - МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Частинами 1, 2 ст. 69 МК України передбачено, що товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
Згідно із ч. 4 ст. 69 МК України у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.
Відповідно до ч. 7 ст. 69 МК України, рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 336 МК України, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.
Частиною 6 статті 345 МК України визначено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Відповідно до ч. 14 ст. 354 МК України, в акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.
Згідно із ч. 12 ст. 354 Митного кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.
Відповідно до пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Отже, обов`язок визначення у відношенні товару коду класифікації покладається на декларанта товару, що поставляється на митну територію України, а орган доходів і зборів має перевірити правильність класифікації товару, поданого до митного оформлення.
У разі виявлення під час митного оформлення товару порушення правил класифікації орган доходів і зборів має самостійно класифікувати такий товар.
Про зміну класифікації заявленого до митного оформлення товару орган приймає відповідне рішення, яке може бути предметом оскарження до органу вищого рівня або до суду. Повноваженнями щодо прийняття рішення про класифікацію товару орган доходів і зборів наділений і після проведення митного оформлення товару.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що якщо митний орган, вантажну митну декларацію та пропускає товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов`язань, за винятком, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на заниження обов`язкових платежів.
Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року, справа №814/978/17 зазначив, що класифікацію товарів за УКТЗЕД здійснює особа, яка подає декларацію. Орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією, може самостійно визначити код задекларованого товару лише у тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження податкового органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.
У даному випадку, визначення суми грошових зобов`язань позивачу згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відбулось за відсутності результатів митного контролю, а також рішення компетентного органу про зміну класифікації товару, отриманих після закінчення процедури митного оформлення та випуску товару, тобто за відсутності правових підстав та без дотримання вимог частин 4, 7 ст. 69 Митного кодексу України.
Суд зазначає, що при здійсненні митного оформлення товару його ідентифікація здійснюється на підставі характеристик товару, які є визначальними для його класифікації згідно з вимогами УКТ ЗЕД.
Водночас, суд зазначає, що відповідно до наказу Державної митної служби України №256 від 14.07.2020 "Про затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності" щодо товарної позиції "8509" зазначено, що до цієї товарної позиції включаються ті види побутових пристроїв, в які умонтований електродвигун. Термін "побутові апарати" у цій товарній позиції означає пристрої, зазвичай застосовувані в побуті. Ці апарати ідентифікуються відповідно до типу за одним чи декількома параметрами, такими як габарити, тип конструкції, продуктивність, робочий об`єм. Критерієм для цих параметрів є те, що пристрої, зазначені у цій товарній позиції, не повинні експлуатуватися на рівні, що перевищує явно побутові потреби.
За умови додержання винятків та у відповідних випадках обмежень за масою, наведених у примітці 4 до цієї групи, до цієї товарної позиції включаються пристрої, що відповідають вищевказаним критеріям. До цієї товарної позиції не включаються апарати з приводом від автономного електродвигуна (незалежно від того, чи здійснюється він через гнучкий вал, паси передачі або інші засоби передачі чи ні) і пристрої, які, хоча вони схожі за конструкцією і застосуванням, явно призначені винятково для промислових цілей (наприклад, у харчовій промисловості, в процесі очищення труб, очищенні машин і очищенні доріг); такі апарати, як правило, включаються до товарної позиції 8210 або до групи 84.
Таким чином, є помилковим твердження відповідача, що вказаний товар є побутовим пристроєм.
Крім цього суд зазначає, що посилання відповідача на наявність електромотора, як підставу для віднесення товару до товарної позиції 8509 є необґрунтованим, оскільки наявність такого електромотора не змінює цільове призначення товару та його характеристики як "iнше холодильне або морозильне обладнання, електричне або iнших типiв", що використовується для комерційних цілей.
Більш того, згідно долученої, на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2024, інформації щодо контролю правильності класифікації товарів зазначених в митних деклараціях від 02.03.2020 №UA209250/2020/005106, від 22.11.2019 №UA206010/2019/011908, від 19.06.2019 №UA206030/2019/003532 в період з 01.01.2019 31.12.2021 з використанням програмно-інформаційного комплексу "Інспектор-2006", а саме: Переліків митних формальностей: за ВМД №UA209250/2020/005106 (прийнята до оформлення 02 березня 2020 р.), за ВМД UA206030/2019/003532 (прийнята до оформлення 19 червня 2019 р.) та за ВМД №UA206010/2019/011908 (прийнята до оформлення 22 листопада 2019 р.), у рядку код МФ 107-3 "Контроль правильності класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД, результат прийнятого рішення щодо невиконання МФ та/або погодження результатів виконання МФ стосовно кожної з вищеперлічених ВМД "13-01 (МФ здійснено. Код і опис товару підтверджено на підставі поданих документів).
Таким чином, відповідачем не обґрунтовано з посиланням на норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини здійснення повноважень щодо визначення коду товару у спосіб, встановлений законом.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Учасникам справи рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Гастро Тім" (, вулиця Стефаника, 39, селище Лисець, Івано-Франківська область, 77455);

відповідач Івано-Франківська митниця (, вулиця Чорновола, 159, місто Івано-Франківськ, 76005).

Суддя Главач І.А.