Справа № 420/30003/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання звільнити з військової служби,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, в особі командира, щодо не звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України, в особі командира, звільнити солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України, в особі командира, виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та направити особову справу солдата ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після отримання рапорту Позивача, Відповідач в особі командира зобов`язаний розглянути вказаний рапорт і за наявності у Позивача законних підстав для звільнення з лав Збройних Сил України, - здійснити таке звільнення, що на момент подачі позовної заяви Відповідачем не реалізовано, Позивач з військової служби не звільнений.

На момент подання рапорту Позивачем і наявності права у Позивача на звільнення з військової служби з лав Збройних Сил України діяла редакція Закону №2232-ХІІ від 04.04.2024 року (підстава 3127 ІХ), яка надавала таку можливість і яка має бути застосована.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 03.10.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

08.10.2024 року за вхід.№ЕС/50056/24 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки Позивач отримав статус військовослужбовця, який знаходиться у самовільному залишенні частини.

На момент звернення до суду, із даним адміністративним позовом, а саме 24.09.2024, з 18 травня набував чинності закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції від 18.05.2024, вступили в силу нові зміни до ст.26 «Звільнення з військової служби». В зв`язку з цим діють вже нові умови звільнення через сімейні обставини і підпункт, на який посилається Позивач в адміністративному позові, не відповідає чинному законодавству.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

01.03.2022 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №44 від 01.03.2022 року прийнятий на військову службу за мобілізацією на посаду солдат резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат, що підтверджується копією військового квитка серія НОМЕР_2 від 30.07.2022 року та копією довідки №1308 від 18.03.2022.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2022 №331, солдат ОСОБА_1 , водій 3 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, вважається таким, що вибув із оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у самовільне залишення військової частини з 09 грудня 2022 року.

31.03.2023 Територіальним управлінням ДБР, розташованим у місті Краматорську внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 408 КК України) до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо 12 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема, ОСОБА_1 (кримінальне провадження №0000039).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2023 №73-РС солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу з 31 березня 2023 року.

16 червня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) укладено шлюб, який зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис №709 (копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 від 16.06.2023 року).

Дружина Позивача громадянка України ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання (копія посвідчення особи з інвалідністю (одержувача державної соціальної допомоги) серія НОМЕР_5 від 19 липня 2023 року, копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №492477 від 10.05.2023 року та копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 952361 від 07.05.2024 року).

11 квітня 2024 року ОСОБА_1 направив рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 від 09 квітня 2024 року з наступними додатками:

нотаріально завірена копія паспорту (ID-картки) ОСОБА_1 ;

нотаріально завірена копія довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 ;

нотаріально завірена копія картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ;

нотаріально завірена копія військового квитка ОСОБА_1 ;

нотаріально завірена копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

нотаріально завірена копія посвідчення одержувача державної соціальної допомоги дружини ОСОБА_2 ;

нотаріально завірена копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією дружини.

Рапорт направлено засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером: 67 7 302), та вручено 24.04.2024 представнику за довіреністю Горбенко.

16 серпня 2024 року Позивач звернувся до Відповідача з запитом на інформацію, в якому просив Відповідача надати інформацію щодо задоволення або відмову в задоволені рапорту Позивача від 09.04.2024 року та копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 , який задовольняє або відмовляє в задоволені рапорту Позивача від 09.04.2024 року.

Запит направлено засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером: 453, та вручено 23.08.2024 представнику за довіреністю Горбенко.

Листом від 29.08.2024 за №0666/35/6057 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що він самовільно залишив військову частину 09.12.2022 та з 31.03.2023 року йому призупинено військову службу.

Також зазначено, що поштове відправлення за №302 до військової частини не надходило.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-XII).

Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).

Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).

Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII (надалі по тексту також Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Як встановлено судом, 01.03.2022 року ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №44 від 01.03.2022 року прийнятий на військову службу за мобілізацією на посаду солдат резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання солдат.

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.

Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як встановлено судом, 11 квітня 2024 року ОСОБА_1 направив рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 від 09 квітня 2024 року. Рапорт направлено засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером: 67 7 302), та вручено 24.04.2024 представнику за довіреністю Горбенко.

Втім, Військовою частиною НОМЕР_1 не здійснено розгляд рапорту про звільнення з військової служби та долучених до нього документів.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 за №548-XIV (надалі по тексту Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за №40 (надалі по тексту також Інструкція №40), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також Положення №1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За змістом абзацу 4 пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

З огляду на зазначене правове регулювання, видача наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця з військової служби чи надання обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту можлива лише у разі остаточного надходження рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

В контексті встановлених обставин, суд доходить наступного висновку: розглянутим вважається рапорт, який слугував підставою видачі наказу по особовому складу про звільнення з військової служби чи ухваленні рішення про відмову у задоволенні рапорту, доведені до військовослужбовця у порядок, передбачений чинним законодавством.

Разом з цим, судом також встановлено, що 16 серпня 2024 року Позивач звернувся до Відповідача з запитом на інформацію, в якому просив Відповідача надати інформацію щодо задоволення або відмову в задоволені рапорту Позивача від 09.04.2024 року та копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 , який задовольняє або відмовляє в задоволені рапорту Позивача від 09.04.2024 року.

Запит направлено засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером: 453, та вручено 23.08.2024 представнику за довіреністю Горбенко.

Листом від 29.08.2024 за №0666/35/6057 військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про те, що він самовільно залишив військову частину 09.12.2022 та з 31.03.2023 року йому призупинено військову службу.

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №735 (надалі по тексту також - Інструкція №735) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно статті 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Пунктом 6 розділу ІІІ Розгляд звернень громадян Інструкції №735 також передбачено те, що звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Отже, розглянутим вважається рапорт по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Також слід звернути увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не визначено можливості повернення рапорту військовослужбовця без розгляду або на доопрацювання.

Викладене свідчить про допущення Військовою частиною НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо не розгляду рапорту позивача, яка порушує його законні права та інтереси.

Доводам позивача стосовно наявності у нього права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, суд не надає правової оцінки.

Суд констатує, що саме відповідач є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення з військової служби або надання мотивованої відмови в такому.

У постанові від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначає, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21.

Відтак, оскільки матеріалами справи не підтверджено прийняття відповідачем рішення за наслідками розгляду поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби, тоді як вирішення цього питання є дискреційними повноваженнями уповноваженої особи Військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу військовослужбовець, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту позивача, а тому, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача по суті та прийняти відповідне рішення.

Окрім викладеного, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення №1153/2008), яке на час виникнення спірних правовідносин містило такі норми:

144-1. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

144-2. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

144-3. Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

- видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

- організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

- надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Згідно з пунктом 4.17 розділу IV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб здійснюється з урахуванням таких особливостей:

- звільнення з посади і зарахування в розпорядження проводяться за підставами, визначеними пунктом 116 Положення, наказом посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада військовослужбовця, або наказом прямого командира (начальника) цієї посадової особи;

- зарахування проводиться в розпорядження посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання дальшого службового використання військовослужбовця, або, в разі неможливості вирішення цього питання, - у розпорядження прямого командира (начальника);

- звільнення з посад і зарахування військовослужбовців у випадках, визначених підпунктами 8, 10, 12-1, 13, 14 пункту 116 Положення, проводяться в стислі строки в розпорядження посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада військовослужбовця.

Відповідно до пункту 15 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за №1407/38743, виключення із списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: військовослужбовців, військову службу яким призупинено та звільнено з посади наказом відповідного командира (керівника),- після надходження витягу з наказу по особовому складу.

Підставою для призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та виключення із списків особового складу військової частини наказами по стройовій частині офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, є наказ по особовому складу про звільнення їх з посади (чи рішення суду (або належним чином завірена його копія) про оголошення таких військовослужбовців безвісно відсутніми або померлими). Наказ по особовому складу щодо звільнення таких військовослужбовців з посад доводиться до військової частини не пізніше семи діб з дня видання наказу.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, вважаються тимчасово відсутніми і обліковуються у штабі військової частини у книзі обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в окремому розділі, вони не входять до чисельності особового складу військової частини.

Особові справи, послужні картки та решту облікових документів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військову службу яким призупинено, разом з витягами з наказів по особовому складу про призупинення військової служби та наказів по стройовій частині про призупинення виплати їм грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та виключення їх із списків особового складу військової частини надсилаються для подальшого обліку та зберігання до служб персоналу вищих штабів (органів військового управління) або кадрових центрів за підпорядкованістю, які ведуть облік цих осіб рядового, сержантського і старшинського складу за послужними картками.

Як вбачається з матеріалів справи, на час подання рапорту від 09.04.2024, військова служба позивача була призупинена з 31.03.2023.

Матеріали справи не місять доказів про те, що ОСОБА_1 винесено обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України, вчиненого останнім.

Також слід вказати на те, що хоч військова служба позивача і призупинена, однак такий не втратив статусу військовослужбовця та не виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Як уже зазначалось судом, кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто, з огляду на відсутність доказів прийняття рішення за поданим рапортом від 09.04.2024, або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапорту у встановлений законодавством термін позов підлягає частковому задоволенню.

Водночас суд звертає увагу, що в силу дії принципу Jura novit curia (суд знає закон) суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію правовідносин та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Наведене правозастосування відповідає висновкам щодо застосування права, які наведені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року, справа №917/1739/17, від 26.06.2019 року справа №587/430/16-ц, від 12.06.2019 року справа №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року, справа №487/10132/14-ц, від 04.09.2019 року, справа №265/6582/16-ц.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання звільнити з військової служби задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не розгляду рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Військова частина НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА