Справа № 400/15253/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/15253/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

24.01.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави заборгованість у розмірі 49249,61 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що за ОСОБА_1 рахується сума узгодженого грошового зобов`язання, яка в установленому порядку та строки не сплачена, а тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_1 в дохід держави податковий борг у розмірі 49249,61 гривень.

Суд першої інстанції виходив з того, що сума податкового зобов`язання самостійно визначена платником податків, є узгодженою та не сплаченою ним в установлені строк та порядок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відповідно до положень Конвенції між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і на майно, яка набрала чинність для України 24.12.1996, відповідач звільнений від оподаткування доходу, одержаного на території договірної держави Естонії.

Також, судом першої інстанції здійснено розгляд адміністративної справи за відсутності належного повідомлення відповідача про відкриття судового провадження, необґрунтовано не враховано неможливість відповідача реалізувати право на подання відзиву та доказів по справі, розглянуто справу без таких доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Миколаївській області просить залишити без розгляду позовну заяву про стягнення з відповідача податкового боргу. Відзив обґрунтований тим, що в порушення вимог підпункту 170.11.2 пункту 170.11 статті 170 Податкового кодексу України відповідач подав до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи без зменшення суми річного податкового зобов`язання, на підставі чого виникла податкова заборгованість з податку на доходи фізичних осіб. Отже, направляючи вимогу про сплату податкового боргу та стягуючи заборгованість в судовому порядку, ГУ ДПС діяло у межах своїх повноважень та з дотриманням податкового законодавства. Разом з цим, уточнююча декларація про майновий стан і доходи була подана контролюючому органу після прийняття рішення в цій адміністративній справі, за результатом прийняття податкової звітності зменшено відповідачеві податковий борг з податку на доходи з фізичних осіб на відповідну суму і на даний час інтегрована картка платника податків не містить відомостей про спірну заборгованість відповідача. З огляду на наведені обставини та керуючись положеннями статті 240 КАС України, ГУ ДПС просить залишити адміністративний позов без розгляду.

У відповіді на відзив апелянт зазначає, що ним дотримано вимоги статтей 13, 46, 170 Податкового кодексу України та подано декларацію із зазначенням доходів отриманих протягом звітного періоду, зокрема і отриманих з джерел за межами України, із доданням до декларації розрахунку зменшення суми річного податкового зобов`язання на суму податків, сплачених за межами України та довідку про податкові дані Податково-митного департаменту Республіки Естонія. Подана звітність містила відомості про суми перерахованих та сплачених податків на прибуток та вказувала на необхідність зменшення податкового зобов`язання в Україні. Отже, звернення із цим адміністративним позовом відбулось за відсутності правових підстав та необґрунтовано.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, станом на 08.12.2023 за ОСОБА_1 рахується заборгованість перед бюджетом у розмірі 49249,61 гривень.

Зазначена заборгованість виникла в результаті несплати відповідачем податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, а саме на підставі самостійного визначеного зобов`язання у податковій декларації від 19.04.2023 № про майновий стан і доходи за 2022 рік.

27.09.2023 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області сформовано податкову вимогу за №0-1429 про сплату вказаного податкового боргу.

Посилаючись на те, що за відповідачем рахується узгоджена сума податкового зобов`язання, несплаченого у встановлені строки та порядок, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення заборгованості в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункті 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У пункті 56.11 статті 56 Податкового кодексу України закріплено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

За правилами підпункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 59.1, 59.3, 59.4, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Аналіз наведених норм податкового законодавства показав, що порушення платником законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є підставою для вжиття контролюючим органом за платника податків і на користь держави заходів щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає і вважає за можливе погодитись із доводами апелянта про те, що предметом доказування у даній адміністративній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку. Одночасній перевірці підлягає наявність у відповідача узгодженої податкової заборгованості та не виконання платником обов`язку щодо сплати в установлені порядок і строки податкового боргу.

Повертаючись до дійних обставин справи, колегія суддів враховує, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та запровадженням на всій території України воєнного стану відповідач виїхав за межі України для забезпечення життя та безпеки своєї родини.

Протягом перебування за межами України відповідач офіційно працевлаштувався та отримував заробітну плату за місцем роботи в Республіці Естонія.

Керуючись положеннями підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України відповідач через Електронний кабінет платника податків подав податкову декларацію № від 19.04.2023 про майновий стан і доходи за 2022 рік.

Додатком до декларації відповідач подав розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, розрахунок зменшення суми річного податкового зобов`язання на суму податків, сплачених за межами України б/н від 19.04.2023, а також довідку про податкові дані Податково-митного департаменту Республіки Естонія від 12.04.2023 №8-8/145514.

Разом з цим, у податковій декларації у графі 18 розділу ІV відповідач не визначив суму податків, сплачених за кордоном, на яку зменшується сума річного податкового зобов`язання згідно з підпунктом 170.11.2 пункту 170.11 статті 170 Податкового кодексу України.

Зменшення відповідної суми річного податкового зобов`язання відповідач задекларував у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2022 рік, повторно поданій контролюючому органу 15.02.2024 року.

За результатом опрацювання «уточненої» декларації контролюючим органом зменшено заборгованість відповідача по податку на доходи фізичних осіб, яка рахувалась за платником у сумі 49249,61 гривень.

Слід зазначити, що відповідно до Конвенції між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і на майно, яка набрала чинність для України 24.12.1996 та ратифікована Законом України №368/96-ВР від 13 вересня 1996 року, ця Конвенція застосовується до податків на доходи і майно, що стягується від імені Договірної Держави або її політико-адміністративних підрозділів, або місцевих органів влади, незалежно від способу їх стягнення. Податками на доход і на майно вважаються всі податки, що справляються від загальної суми доходу та від загальної суми майна або з окремих їх елементів, включаючи податки на доходи від відчужування рухомого або нерухомого майна і податки, що справляються з доходів від приросту вартості майна. Податками, на які поширюється Конвенція, зокрема в Україні, є - прибутковий податок з громадян, в Естонії прибутковий податок (стаття 2).

Згідно із статтею 15 Конвенції, з урахуванням положень статей 16, 18 і 19 цієї Конвенції платня, заробітна плата та інші подібні винагороди, одержувані резидентом Договірної Держави у зв`язку з роботою за наймом, оподатковуються тільки в цій Державі, якщо тільки робота за наймом не здійснюється в другій Договірній Державі. Якщо робота за наймом здійснюється таким чином, така винагорода, одержана у зв`язку з цим, може оподатковуватись у цій другій Державі. Незалежно від положень пункту 1 цієї статті, винагорода, що одержується резидентом Договірної Держави у зв`язку з роботою за наймом, здійснюваною в другій Договірній Державі, оподатковується тільки в першій згаданій Державі, якщо: а) одержувач перебуває в другій Державі протягом періоду або періодів, що не перевищують у сукупності 183 днів у будь-якому дванадцятимісячному періоді, що починається або закінчується в даному фінансовому році; і б) винагорода сплачується наймачем або від імені наймача, який не є резидентом другої Держави; і с) витрати по сплаті винагород не несуть постійне представництво або постійна база, які наймач має в другій Державі.

Відповідно до підпункту 170.11.1 пункту 170.11 статті 170 Податкового кодексу України у разі якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов`язаний подати річну податкову декларацію, та оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 170.11.2 пункту 170.11 статті 170 Податкового кодексу України у разі якщо згідно з нормами міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, платник податку може зменшити суму річного податкового зобов`язання на суму податків, сплачених за кордоном, він визначає суму такого зменшення за зазначеними підставами у річній податковій декларації.

У разі відсутності в платника податку підтверджуючих документів щодо суми отриманого ним доходу з іноземних джерел та суми сплаченого ним податку в іноземній юрисдикції, оформлених відповідно до статті 13 цього Кодексу, такий платник зобов`язаний подати до контролюючого органу за своєю податковою адресою заяву про перенесення строку подання податкової декларації до 31 грудня року, наступного за звітним. У разі неподання в установлений строк податкової декларації платник податків несе відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами.

Отже, як свідчать обставини справи, маючи підтверджуючі документи щодо суми отриманого доходу з іноземних джерел та суми сплаченого ним податку в іноземній юрисдикції, відповідач в порушення вимог підпункту 170.11.2 пункту 170.11 статті 170 Податкового кодексу України не заявив у декларації про зменшення суми річного податкового зобов`язання на суму податків, сплачених за кордоном, не визначив суму такого зменшення за зазначеними підставами у річній податковій декларації.

Виправлення відповідних податкових помилок має місце при повторному поданні податкової декларації по податку на доходи фізичних осіб 15.02.2024 та після ухвалення рішення в цій адміністративній справі. За результатом опрацювання такої звітності контролюючим органом зменшено суму податкового боргу, визначивши у картці платника податку відомості про відсутність податкової заборгованості.

З наведеного колегія суддів не може погодитись із обґрунтованістю доводів апелянта про допущення органом органом порушень податкового законодавства при зверненні із цим адміністративним позовом.

Щодо вимог ГУ ДПС у відзиві на апеляційну скаргу про залишення позову без розгляду, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду.

Водночас, згідно із приписами частини 2 статті 240 КАС України правом на подання заяви про залишення позову без розгляду позивач може реалізувати до початку розгляду справи по суті.

Однак, як свідчать обставини справи, заявлення ГУ ДПС вимог про залишення позову без розгляду відбулось після ухвалення рішення по суті справи та на стадії апеляційного провадження.

Також, апеляційний суд враховує, що відповідно до приписів частини 3 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством визначено вичерпний перелік порушень судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення і таких апелянтом не наведеного.

Стосовно доводів апелянта про не повідомлення відповідача про розгляд адміністративної справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що таке сповіщення надіслано судом за зареєстрованою адресою учасника справи. Відповідне поштове відправлення повернуто суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що, з огляду на положення статті 251 КАС України, вважається належним врученням учаснику процесуальних документів.

Також, відповідно до положень статті 139 КАС України понесені апелянтом витрати не підлягають стягненню за рахунок суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв