Справа № 120/13930/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 січня 2025 р. Справа № 120/13930/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Маслоід О.С.,

за участі секретаря судового засідання: Сомик Ю.О.,

представника позивача: Чернілевської Р.В.,

представника відповідача: Дмитрук Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Національної поліції у Вінницький області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050)

про: визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 17.09.2024 року за № 140 о/с; поновлення на посаді оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 19.09.2024 року; визнання протиправним та скасування наказу від 09.10.2024 року за № 1468 о/с в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що передумовою, на його думку, прийняття наказу від 17.09.2024 року стала подія із втечею затриманого ОСОБА_2 , а не необхідність більш ефективної служби, як зазначено у спірному наказі. Тобто, такий наказ є прихованою формою покарання позивача. Переміщення поліцейського з ініціативи начальника повинно мати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками інтересами служби, а не бути прихованою формою покарання позивача. Крім цього, до позивача іншим спірним наказом була застосована дисциплінарна відповідальність. Посада, на яку перемістили позивача, не є рівнозначною. Позивач зазначає, що приймав участь у встановленні місця знаходження втікача, особу було затримано, відтак шкода інтересам правосуддя відсутня, дії позивача не завдали шкоди авторитету держави чи правоохоронних органам, а також їх ніяк не можна назвати такими, що порочать високе звання поліцейського. Дисциплінарне стягнення є неспівмірним, не було враховано характер проступку, обставини, особу порушника, ступінь його вини, пом`якшуючі обставини. Позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності, але до нього застосована сувора догана. Вважаючи спірні накази відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 22.10.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 12.11.2024 року.

06.11.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що підставою переміщення було подання начальника УКЗ ГУНП, відповідно до якого позивач на службі зарекомендував себе добре, але обов`язки свої не завжди виконує належним чином, за період служби він не заохочувався, до дисциплінарної відповідальності притягувався 4 рази. 07.06.2024 року був створений батальйон поліції особливого призначення, вимога щодо стовідсоткового комплектування якого тримається на постійному контролі керівництва Національної поліції України, про що повідомлено телеграммами від 18.06.2024 року, 02.07.2024 року. Далі відповідачем наголошується на рівнозначності посад, оскільки законодавством передбачене таке саме спеціальне звання поліції. Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано її інтересами. У даному випадку також відсутня необхідність згоди поліцейського на переміщення. Стосовно притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, то відповідач вказує, що позивачеві та ОСОБА_3 було доручено виконання ухвали суду від 15.08.2024 року щодо розшуку та затримки ОСОБА_4 . Під час виконання ухвали суду, ними було допущено порушення умов застосування спецзасобів, в результаті чого ОСОБА_5 була здійснена втеча. Вказана обставина стала підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани. Обставини, які пом`якшують відповідальність особи не були встановлені у ході проведення службового розслідування.

У судовому засіданні 12.11.2024 року судом з`ясовувались питання надання сторонами заяв по суті, а також надання відповідачем відеодоказу до матеріалів справи. Сторони заявили клопотання про відкладення судового засідання для надання необхідного часу на вирішення вказаного питання. Судове засідання перенесено на 26.11.2024 року.

У судовому засіданні 26.11.2024 року сторони надавали пояснення по суті спору, судове засідання відкладено на 11.12.2024 року.

Судове засідання 11.12.2024 року не відбулось у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. Судове засідання відкладено на 19.12.2024 року.

19.12.2024 року до суду відповідачем надано заяву про долучення доказів.

У судовому засіданні 19.12.2024 року судом розпочато дослідження доказів по справі суд та відеодоказу, на якому були розміщенні відео матеріали від 09.09.2024 року, а саме обставини, які стали підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, судове засідання відкладено на 14.01.205 року.

У судовому засіданні 14.01.2025 року сторони надавали додаткові пояснення, судом закінчено дослідження доказів.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, заслухавши представників сторін по справі, суд встановив наступне.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 17.09.2024 року за № 140 о/с; поновлення на посаді оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 19.09.2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 07 червня 2024 року № 616 в штатній структурі відповідача був створений батальйон поліції особливого призначення (стрілецький).

Вимога щодо стовідсоткового комплектування вказаного батальйону тримається на постійному контролі керівництва Національної поліції України, про що до відповідача були надіслані телеграми НПУ від 18.06.2024 року № 7642 та від 02.07.2024 року № 1108.

З метою забезпечення належної організації роботи вказаного батальйону виникла нагальна потреба у комплектуванні вакантних посад вказаного підрозділу.

За таких обставин, спірним наказом відповідача від 17.09.2024 року № 140 о/с, на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, відповідно до п. 2 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) призначено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектором взводу №2 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, звільнивши з посади оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області з 19.09.2024.

Підставою прийняття цього наказу та відповідного переміщення позивача слугувало подання начальника УКЗ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції О.Конєва від 17.09.2024 року.

Із зазначеного подання вбачається, що позивач за час служби зарекомендував себе добре. Свої обов`язки знає, але не завжди їх виконує належним чином, на зауваження реагує адекватно, однак не завжди робить належні висновки та приймає міри по усуненню недоліків. Вказані його рівень підготовки, навички та здібності. За період служби в Національній поліції України не заохочувався, до дисциплінарної відповідальності притягувався 4 рази, має діюче дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Враховуючи професійні якості позивача, та більш ефективної роботи батальйону поліції особливого призначення, виходячи з інтересів служби, із урахуванням п. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64, у відповідності до п. 2 ст. 65 Закону порушено це подання про призначення позивача на рівнозначну вакантну посаду у вказаному підрозділі.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що вказаний наказ є прихованою формою покарання позивача на дисциплінарний проступок, оскільки такий наказ прийнятий до закінчення проведення дисциплінарного провадження, отримання результатів такого провадження. Крім того, за вчинення дисциплінарного проступку до позивача була застосована дисциплінарна відповідальність іншим окремим спірним наказом. Суд також наголошує, що вказаний довід позивача є лише припущенням, до матеріалів справи не надані будь-які докази на підтвердження цього. При цьому, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законом визначені правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону призначення на посаду поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Ч. 1, 4, 5 ст. 59 Закону передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень визначених законом.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 23.11.2016 року № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції та перелік документів з питань проходження служби (далі Порядок).

Відповідно до р. ІІ Порядку підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою.

Згідно р. ІІІ Пордяку видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції, відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Законом від 15.03.2022 року № 2123-IX "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану", який набрав чинності з 01.05.2022 року, урегулювані питання переміщення поліцейських.

З урахуванням вказаних змін у відповідності до ч. 2, 8 ст. 65 Закону посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

З наведеного вбачається, що розмір посадового окладу, обсяг обов`язків та повноважень за посадою тощо не встановлені Законом у якості критеріїв оцінки рівнозначності посад.

Суд також зазначає, що згідно ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

Суд також враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 25.05.2023 року по справі № 620/3663/19 щодо згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду. Так, Верховний Суд зазначив, що серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського. Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (ч. 2 ст. 68 Закону). В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. При цьому п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.

Слід зазначити, що у п.п. «б» п. 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.

Крім того, за змістом п.п. «ж» п. 40 Положення при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.

Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Верховний Суд також зауважив, що відповідно п. 4 р. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Водночас ч. 1 ст. 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір. Однак відсутність у Законі та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не про неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, як помилково зазначили суди попередніх інстанцій, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01.05.2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду, на які посилається позивач.

За таких обставин, спірний наказ від 17.09.2024 року № 140 о/с відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, прийнятий відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; розсудливо; з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, відповідно позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо поновлення на посаді позивача з 19.09.2024 року є похідними від попередньої позовної вимоги та з огляду на те, що судом вказано про правомірність спірного наказу від 17.09.2024 року № 140 о/с, також є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 09.10.2024 року за № 1468 о/с в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, суд зазначає наступне.

Ст. 2 Закону визначено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно ст.18 Закону поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до вимог ст. 1 Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі Закон № 2337), в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Ст. 11 Закону № 2337 передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Ст. 12 Закону № 2337 визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно ст. 13 Закону № 2337 дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

У відповідності до вимог ст. 14 Закону № 2337 службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно ст. 19 Закону № 2337 у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

У разі вчинення поліцейським незначного проступку керівник може обмежитися його попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Згідно ст. 26 Закону № 2337 у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Відповідно до ст. 29 Закону № 2337 у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Системний аналіз наведених норм доводить, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції, законів України та інших нортимавних актів, за її порушення поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність. Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер, не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку. Законом передбачений вичерпний перелік видів дисциплінарних стягнень. Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених статутом, забороняється.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. За кожен дисциплінарний проступок застосовується лише одне дисциплінарне стягнення. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Крім цього, суд вказує, що згідно сталої судової практики вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є ознаки дисциплінарного проступку та установлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2024 року об 21.35 до управління головної інспекції ГУНП у Вінницькій області з Вінницького районного управління поліції надійшла інформація про те, що під час доставляння поліцейськими відділу кримінальної поліції Вінницького РУП до медичного закладу для проведення огляду перед поміщенням до ізолятора тимчасового тримання ОСОБА_2 , затриманого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, останній здійснив втечу від поліцейських.

10.09.2024 року т.в.о. начальника УГУ ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції О.Китасюка складена доповідна записка №13004-2024.

Наказом ГУНП у Вінницькій області № 1342 від 13.09.2024 року призначено службове розслідування з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки відомостей щодо порушення службової дисципліни окремими поліцейськими Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, що призвело до втечі затриманої особи.

Наказом ГУНП у Вінницькій області № 1415 від 27.09.2024 року продовжено строк проведення службового розслідування.

За результатом проведеного службового розслідування складено висновок від 09.10.2024 року. Із вказаного висновку вбачається, що службовим розслідуванням установлено, що у провадженні Вінницького міського суду перебуває кримінальне провадження № 0000292 (справа № 127/39166/23) за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

15.08.2024 року ухвалою Вінницького міського суду, у рамках здійснення розгляду кримінального провадження № 0000292, обвинуваченого ОСОБА_6 оголошено в розшук із затриманням та доставленням останнього до Вінницькому міського суду.

09.09.2024 року близько 13.00 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та позивачем (перебували на службі у цивільному одязі, без вогнепальної зброї та засобів індивідуального захисту) затримали ОСОБА_6 .

Об 13.02 поліцейськими з порушенням вимог п.п. б) та в) п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону, доставлено ОСОБА_6 до Вінницького районного управління поліції (запис під № 10014 у журналі обліку доставлених відвідувачів та запрошених Вінницького РУП, у графі «Прізвище, посада працівника, яким доставлено особу» зазначено: «ВКП ОСОБА_8 »).

У подальшому о 14.37 з порушенням вимог п. 1.16, 1.20, 1.20.1, 1.20.4 та 1.23 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 № 60 ДСК (далі Інструкція) та п.п. в) п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону, старший лейтенант поліції ОСОБА_9 та позивач (у цивільному одязі, без вогнепальної зброї, спец засобів та засобів індивідуального захисту) спільно із затриманим ОСОБА_10 вийшли із підрозділу поліції та службовим автомобілем «Рено-Дастер» н.з. НОМЕР_1 (наказом Вінницького РУП від 07.08.2024 року № 713 службовий автомобіль «Рено-Дастер» н.з. НОМЕР_1 закріплений як автомобіль, яким за потреби здійснюється доставка затриманих, засуджених та взятих під варту осіб) направилися до Вінницького міського суду для обрання ОСОБА_11 міри запобіжного заходу.

О 14.47 старший лейтенант поліції ОСОБА_9 та позивач спільно з ОСОБА_10 прибули до Вінницького міського суду. Цього ж дня ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області (справа № 12739166/23) від 09.09.2024 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

О 17.22 позивач та старший лейтенант поліції ОСОБА_9 з порушенням вимог п. 2.35 Інструкції, застосувавши до ОСОБА_6 спеціальні засоби кайданки, вийшли із адміністративної будівлі Вінницького міського суду та направилися до службового автомобіля «Рено Дастер» н.з. НОМЕР_1 . Підійшовши до автомобіля позивач сів за кермо, а ОСОБА_9 та ОСОБА_12 сіли на задні пасажирські сидіння. Після цього, останні направилися до МКЛ ШМД м. Вінниця для проведення ОСОБА_11 медичного огляду перед поміщенням його до ізолятора тимчасового тримання.

При заїзді на територію медичного закладу, ОСОБА_12 скориставшись зупинкою службового автомобіля здійснив ривок руками, внаслідок чого вирвав одну сторону кайданок з правої руки старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 , після чого відкрив двері службового автомобіля та здійснив втечу із кайданками.

У свою чергу старший лейтенант поліції ОСОБА_9 та позивач намагалися наздогнати та затримати ОСОБА_6 , однак бажаного результату їхні дії не дали.

Близько 18.00 позивач повідомив, що затриманий ОСОБА_12 здійснив втечу.

За цим фактом слідчим відділом Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області відомості внесено до ЄРДР під № 0001591 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України.

О 21.00 наказом Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 09.09.2024 № 1 ДСК, відповідно до вимог Інструкції про організацію та порядок проведення поліцейських операцій з розшуку і затримання озброєних та інших осіб, які вчинили суспільно-небезпечне діяння, затвердженої наказом МВС України від 09.10.2017 № 841/ДСК, на території обслуговування Вінницького РУП було введено спеціальну поліцейську операцію «Сирена», за результатом проведення якої ОСОБА_12 було затримано 10.09.2024 року.

Відповідно до висновку експерта від 25.09.2024 року № СЕ-19/102-24/18389 установлено, що два фрагменти металевих кайданок, які були вилучені в ході проведення огляду місця події 10.09.2024 року розділенні шляхом розлому кріплення стійки ланкового ланцюга кайданок, в результаті чого утворився розлом металу.

З метою об`єктивного з`ясування обставин, причин та умов, що призвели до порушення окремими поліцейськими ГУНП у Вінницькій області службової дисципліни, дисциплінарною комісією під час проведення службового розслідування досліджено відеозаписи з камер відеоспостереження, розміщених в адміністративних приміщеннях Вінницького РУП, Вінницького міського суду та прилеглої території до МКЛ ШМД м. Вінниця.

У ході перегляду відеозаписів, зокрема, відеофайлів під назвою «РУП_0100_0300_800439184» (тривалість 01:59 хв) та «РУП_0100_0300_800547295» (тривалість 01:59 хв) установлено, що 09.09.2024 року о 13:02:10 старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , позивач та затриманий ОСОБА_12 без одягнених спецзасобів кайданок зайши до приміщення Вінницького РУП; після оформлення усіх документів та проведення інтерв`ювання з ОСОБА_10 , о 14.37.10 старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , позивач (у цивільному одязі, без вогнепальної зброї, спецзасобів і засобів індивідуального захисту) та затриманий (конвойований) ОСОБА_12 без одягнених спецзасобів кайданок вийшли з приміщення Вінницького РУП; усі троє сіли до службового автомобіля «Рено-Дастер» та поїхали у напрямку вулиці Пирогова.

Переглядом відеозаписів « 01_A.2_ch8_3001_3531» (тривалість відеозапису 00:20 хв, головний вхід до Вінницького міського суду), « 02_B.2_ch14_3736_3536» (тривалість відеозапису 01:50 хв, фойє Вінницького міського суду), установлено, що 09.09.2024 року о 14:47 старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , позивач (у цивільному одязі, без вогнепальної зброї, спецзасобів і засобів індивідуального захисту) та затриманий (конвойований) ОСОБА_12 без одягнених спецзасобів кайданок зайши до приміщення Вінницького міського суду; о 17.26.44 ОСОБА_12 будучи уже пристебнутий кайданками до правої руки ОСОБА_13 пройшли у зал судового засідання; о 17.22 ОСОБА_12 пристебнутий кайданкам до правої руки старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 та позивач вийшли з приміщення Вінницького міського суду;

Відеозаписом « 3000000» (тривалість відеозапису 39.49 хв), зафіксовано як о 18.05 службовий автомобіль «Рено-Дастер», під`їхав до в`їзду на територію МКЛ ШМД м. Вінниця по вул. Київська і розпочав паркуватися. В цей час із задньої правої пасажирської сторони вибіг ОСОБА_12 та по вул. Київська побіг у напрямку вул. Гонти. В. Швець та ОСОБА_14 побігли за ним.

На підставі вказаного висновку спірним наказом ГУНП у Вінницькій області № 1468 від 09.10.2024 року позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у порушенні вимог п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону, п.п. б) та в) п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону та п. 1.23 та 2.35 Інструкції.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону поліцейський зобов`язаний, зокрема, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У відповідності до вимог п.п. б) та в) п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону загальні правила застосування спеціальних засобів, зокрема, кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються, зокрема, під час затримання особи; під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого.

Відповідно до п. 1.23 Інструкції увесь склад конвою повинен бути в установленій формі одягу, мати справну і приведену в бойову готовність зброю; начальник конвою (старший конвоїр озброюється пістолетом. Вид зброї конвоїрів, залежно від умов і порядку конвоювання затриманих і взятих під варту осіб, визначає начальник органу внутрішніх справ (командир підрозділу), який призначив конвой;

П. 2.35 Інструкції при пішому конвоюванні затриманні та взяті під варту особи конвоюються по одному з обов`язковим фіксуванням рук у наручники в положення «ззаду».

З наведеного вбачається, що позивачеві керівництвом відділу кримінальної поліції було доручено виконання ухвали Вінницького міського суду від 15.08.2024 року у рамках здійснення розгляду кримінального провадження № 0000292, обвинуваченого ОСОБА_6 оголошено в розшук із затриманням та доставленням останнього до Вінницькому міського суду.

Під час виконання вказаного рішення суду позивачем були порушені вимоги п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону, п.п. б) та в) п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону та п. 1.23 та 2.35 Інструкції, що призвело до вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 втечі.

Як вже зазначалось, під час проведення службового розслідування було досліджено відеозаписи, допитані певні особи, досліджені відповідні документи та встановлено, що під час виконання рішення суду позивачем до обвинуваченого ОСОБА_6 не були застосовані належним чином спеціальні засоби (кайданки), як передбачено вимогами вказаного законодавства.

Крім цього, під час розгляду справи судом в ході дослідження доказів, було досліджено відеозаписи та підтверджено факти, виявлені під час проведення службового розслідування, а саме: 09.09.2024 року позивач перебував на службі у цивільному одязі, без вогнепальної зброї та засобів індивідуального захисту, що також підтверджується записами у книзі видачі й приймання озброєння Вінницького РУП (інв. № 1070 н/т, що зброя та спецзасоби 09.09.2024 року позивачеві не видавались); у книзі обліку та наказів Вінницького РУП не вказано, що за позивачем значиться на постійному носінні та зберіганні військово хімічне майно та спецзасоби; після затримання ОСОБА_6 спеціальні засоби до нього взагалі не застосовувались; спецзасоби вже були застосовані до нього лише після обрання міри запобіжного заходу судом, але застосовані такі засоби були у порушення вказаних вимог законодавства.

Під час проведення службового розслідування позивачем надавались письмові пояснення та не заперечувались ті обставини, що викладені у висновку службового розслідування. Також зазначено, що дійсно ним кайданки до ОСОБА_6 не застосовувались, оскільки останній добровільно погодився виконувати його вказівки та не чинив опір. При цьому, кайданки, які у подальшому таки були застосовані до ОСОБА_6 , належали позивачеві особисто.

Під час судового розгляду справи судом була також оглянута в оригіналі Інструкція з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, яка затверджена наказом МВС України від 20.01.2005 року № 60 ДСК та зареєстрована в Мін`юсті України 25.02.2005 року за № 269/10549, зокрема, п. 1.23 та 2.35.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача, що позивач не повинен нести дисциплінарну відповідальність, оскільки був відсутній наказ про конвоювання, а із загальним наказом від 07.08.2024 року № 711 він не був ознайомлений, з огляду на таке.

Наказом Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 07.08.2024 року № 711 «Про закріплення працівників поліції Вінницького РУП допущених до виконання функцій з охорони та конвоювання затриманих, та осіб, які тримаються під вартою», закріплено склад поліцейських Вінницького РУП, які здійснюють конвоювання затриманих, засуджених та взятих під варту осіб. До складу також було включено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_15 (№ 64).

Згідно п. 7 цього наказу визначено, що вказаний наказ оголосити особовому складу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області. Таким чином, позивач був ознайомлений із вказаним наказом.

Під час судового розгляду справи, встановлено, що дійсно наказ про конвоювання затриманих не виносився, про що також вказав і позивач у своїх поясненнях під час проведення службового розслідування. Але при цьому, ним була прийнята на виконання ухвала міського суду від 15.08.2024 року, він знав про відсутність наказу про конвоювання, але прийняв рішення по вчиненню відповідних дій, направлених на виконання рішення суду. Позивач не відмовився від конвоювання ОСОБА_6 у зв`язку із відсутністю певного наказу, не отримав зброю, спеціальні засоби тощо.

За таких обставин, позивач прийняв на себе всю відповідальність за вказану ситуацію та приступив до виконання зобов`язань поліцейського, які передбачені Законом. Але при цьому, він повинен був у подальшому чітко виконувати та дотримуватися вимог чинного законодавства, яке регулює питання конвоювання, наказу Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 07.08.2024 року № 711, своєї посадової інструкції та вимог Закону.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на відсутність діючих дисциплінарних стягнень позивача, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що станом на момент притягнення до дисциплінарної відповідальності у позивача було діюче дисциплінарне стягнення у вигляді догани. При цьому, за період служби він 4 рази притягувався до такої відповідальності.

Таким чином, у діяї позивача у наявності склад дисциплінарного проступку, відповідно його правомірно притягнули до дисциплінарної відповідальності.

Крім цього, під час визначення виду стягнення було також врахований характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу позивача, ступінь його вини. Обставин, що пом`якшують, попередню поведінку позивача, не було встановлено.

Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення не було прийнято до уваги приймання позивачем участі у встановленні місця знаходження втікача, те, що його було затримано повторно, відтак шкода інтересам правосуддя відсутня, дії позивача не завдали шкоди авторитету держави чи правоохоронних органам, а також їх ніяк не можна назвати такими, що порочать високе звання поліцейського, з огляду на те, що сам факт здійснення затриманим ОСОБА_10 втечі вже рахується як те, що порочить звання поліцейського, а неправомірні дії позивача при цьому є такими, що завдали шкоду авторитету правоохоронних органів. Ті обставини, що позивач приймав участь у встановленні місця знаходження втікача, не є у даному випадку, обставинами, що пом`якшують попередню поведінку позивача. А сама по собі відсутність шкоди інтересам правосуддя не є визначальним фактором для визначення виду дисциплінарного стягнення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірний наказ в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, прийнятий відповідачем обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття наказу; добросовісно; розсудливо; пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, відповідно є правомірним та не підлягає скасуванню, а позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», «Про Національну поліцію» та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницький області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.01.2025.

Суддя Маслоід Олена Степанівна