Справа № 240/17083/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/17083/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , третя особа: Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №49 від 14.08.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу для пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди його роботи з 3.02.1992 по 25.09.1994, з 5.10.1994 по 2.05.1996, з 3.07.1996 по 1.10.1996, з 5.10.1996 по 28.02.2001, з 1.03.2001 по 30.09.2006, з 1.10.2006 по 19.03.2009, з 1.04.2009 по 31.12.2009, з 1.01.2010 по 26.05.2010, з 27.08.2010 по 18.03.2011, з 1.10.2011 по 23.05.2013, з 24.05.2013 по 31.12.2013, з 25.04.2014 по 26.04.2014, з 28.04.2014 по 19.03.2015, з 22.06.2015 по 10.11.2015, з 5.05.2016 по 2.02.2017, з 1.03.2017 по 7.11.2017, з 25.05.2018 по 21.12.2018 згідно записів його трудової книжки НОМЕР_2 і вкладиша до неї НОМЕР_3 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити з 7.08.2024 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком згідно пункту 4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позову вказує, що не погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №49 від 14.08.2024 про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах, вважає його протиправним, таким, що підлягає скасуванню. Вважає, що має право на зарахування періодів роботи в російській федерації та періодів роботи 3.02.1992 по 25.09.1994, з 3.07.1996 по 1.10.1996 в Україні до його страхового стажу для пенсії, та, відповідно, на призначення пенсії за віком з 7.08.2024 дня звернення із заявою про призначення пенсії. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 12.9.2024 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 26.09.2024. Заперечуючи позовні вимоги вказує, що враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, прийнято рішення від 14.08.2024 № 49 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, через відсутність необхідного страхового стажу 25 років.

До відзиву додано копії матеріалів відмовної пенсій позивача.

Відповідь на відзив надійшла до суду 27.09.2024.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області надійшов до суду 02.10.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 25 років. Відповідно наданих до заяви документів про стаж (трудова книжка, військовий квиток, посвідчення учасника бойових дій) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж Позивача становить 10 років 3 місяці 17 днів. До страхового стажу не зараховано спірні періоди. За записами трудової книжки з 03.09.1992 по 25.09.1994, оскільки відсутній наказ та дата наказу про звільнення; періоди роботи в російській федерації, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в угоді про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та починаючи з 01.01.2004 в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні відомості про сплату внесків Оскільки, на дату звернення за призначенням пенсії Позивач не набув відповідного страхового стажу, право на призначення пенсії згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відсутнє. Просить відмовити у задоволенні позову.

У період із 17.10.2024 по 30.10.2024 та із 06.12.2024 по 25.12.2024 головуюча у справу суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, за принципом екстериторіальності, 14.08.2024 прийняло рішення №49 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . У рішенні вказано:

" Вік заявника 55 років. Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 25 років. ... Страховий стаж особи становить 10 років З місяці 17 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- за записами трудової книжки з 03.09.1992 по 25.09.1994, оскільки відсутній наказ та дата наказу про звільнення;

- з 05.10.1994 по 02.05.1996, з 03.07.1996 по 01.10.1996, з 15.10.1996 по 28.02.2001, з 01.03.2001 по 30.09.2006, з 01.10.2006 по 19.03.2009, з 01.04.2009 по 31.12.2009, з 01.10.2010 по 26.05.2010, з 27.08.2010 по 18.03.2011, з 01.10.2011 по 23.05.2013, з 24.05.2013 по 31.12.2013, з 25.04.2014 ПО 26.04.2014, з 28.04.2014 по 19.03.2015, з 22.06.2015 по 10.11.2015, робота в російській федерації, оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в угоді про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та починаючи з 01.01.2004 в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні відомості про сплату внесків.

Не працює.

Відмовити в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки відсутній необхідний страховий стаж."

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Відповідно до п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: за записами трудової книжки з 03.09.1992 по 25.09.1994, оскільки відсутній наказ та дата наказу про звільнення.

Судом досліджено матеріали відмовної пенсійної справи позивача, зокрема і трудової книжки НОМЕР_4 та встановлено наступне:

запис 8: 03.02.1992, Н- Волинський агрольонопром, прийнятий слюсарем 3 розряду в механічний цех, підстава внесення запису: наказ №6 п. 3 від 03.02.1992;

запис 9: 27.10.1993, переведений електрозварником по третьому розряду, підстава внесення запису: наказ №75 від 26.10.1993;

запис 10: 01.12.1993 присвоєно четвертий розряд електрозварника, підстава внесення запису: наказ №148 від 30.12.1993;

запис 11: 25.09.1994 звільнений з роботи за власним бажанням.

Відповідно до архівного витягу від 05.08.2024 №372/383, що міститься в матеріалах відмовної пенсійної справи позивача:

3.02.92 наказ №6-к, п. 3 прийнятий ОСОБА_1 слюсарем в механічний цех

26.09.94 наказ №72-к звільнити електрозварювальника ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням, з 26.09.1994.

Отже, період стажу роботи позивача із 03.02.1992, а не із 03.09.1992 як помилково вказано в оскаржуваному рішенні, по 26.09.1994,- підтверджується належними документами: трудовою книжкою та архівною довідкою

Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

З урахуванням вказаного, суд вважає протиправним неврахування зазначеного періоду до стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів робота позивача в російській федерації з підстав: " оскільки з 19.06.2023 Україною припинено участь в угоді про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року".

Згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 та вкладиша № НОМЕР_5 до неї, позивач у вказані періоди працював на території російської федерації:

з 05.10.1994 (запис №12) по 02.05.1996 (запис №13), з 03.07.1996 (запис №14) по 01.10.1996 (запис №15), з 15.10.1996 (запис №16) по 28.02.2001 (запис №17), з 01.03.2001 (запис №18)по 30.09.2006(запис №20), з 01.10.2006 (запис №21) по 19.03.2009 (запис №22), з 01.04.2009 (запис №23) по 31.12.2009(запис №24), з 01.10.2010 (запис №25) по 26.05.2010 (запис №26), з 27.08.2010 (запис №27) по 18.03.2011 (запис №28), з 01.10.2011 (запис №29) по 23.05.2013 (запис №30), з 24.05.2013 (запис №31) по 31.12.2013 (запис №32), з 25.04.2014 (запис №33) по 26.04.2014 (запис №34), з 28.04.2014 (запис №35) по 19.03.2015 (запис №36), з 22.06.2015 (запис №37) по 10.11.2015 (запис №38), з 05.05.2016 (запис №39) по 02.02.2017 (запис №41), з 01.03.2017 (запис №42) по 07.11.2017 (запис №43), з 25.05.2018 (запис №44) по 21.12.2018 (запис №45).

Всього 21 рік 6 місяців 11 днів.

Суд зауважує, що в оскаржуваному рішенні зазначено про не зарахування до стажу позивача періоду його роботи в російській федерації по 10.11.2015, однак з матеріалів відмовної пенсійної справи позивача (розрахунок стажу) вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області також не зараховано періоди із 05.05.2016 по 21.12.2018.

Вказана обставина зазначена також позивачем у позові.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносин в цій частині, суд зауважує, що відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Суд зазначає, що при зверненні із заявою про перерахунок пенсії позивач надав трудову книжку, що містить записи про періоди роботи з 05.10.1994 по 10.11.2015 на підприємствах, що знаходяться на території російської федерації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Отже, відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємствах, розташованих на території російської федерації згідно трудової книжки серії НОМЕР_6 за період із 05.10.1994 по 21.12.2018. Всього 21 рік 6 місяців 11 днів.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 26 Закону 1058-IV встановлено умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.

Водночас пунктом 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

За змістом підпункту 6 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, посвідчення учасника бойових дій; довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що військовослужбовці, які брали участь у бойових діях мають право на призначення дострокової пенсії після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_7 , а тому має право, що не заперечується відповідачами, на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо обраного способу захисту порушеного права.

В оскаржуваному рішенні зазначено: "Відмовити в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.".

Отже, відсутність необхідного стажу - єдина підстава для відмови у призначенні позивачу пенсії на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу позивача період із 03.02.1992 по 25.09.1994 (2 роки 7 місяців 23 дні), а також період його роботи на території російської федерації (21 рік 6 місяців 11 днів).

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що органом Пенсійного фонду України визнається наявність у позивача страхового стажу 10 років 3 місяці 17 днів.

Отже, загальний страховий стаж позивача становить більше 34 років.

Вік заявника на дату звернення із заявою - 55 років.

З урахуванням викладеного суд висновує, що відповідач має достатній вік та страховий стаж для призначення пенсії на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону № 1058-ІV, яка визначає загальні умови щодо строків призначення (перерахунку) та виплати пенсії, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

При вирішенні спору суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, у якій колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію.

З огляду на вищевикладене, враховуючи принцип верховенства права, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити позивачу дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV, з дати звернення із заявою про призначення пенсії - 07 серпня 2024 року.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир,10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №49 від 14.08.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 03.02.1992 по 25.09.1994, а також періоди його роботи на території російської федерації згідно записів №12 - №36 трудової книжки НОМЕР_2 та записів №37-45 вкладиша НОМЕР_3 до трудової книжки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 07 серпня 2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять ) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

21.01.25