Справа № 191/4834/24
Суддя: Окладнікова О. І.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/4834/24
Провадження № 2-а/191/14/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Окладнікової О.І.,

за участю секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

представника позивача адвоката Михайлишина А.І.,

представника відповідача Бугаєнко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2024 року до суду звернувся представник позивача адвокат Михайлишин А.І. в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до відповідача про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що постановою старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головні Т.С. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 20.09.2024 серії АВ № 00000058 притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а саме: 28.07.2024 р. о 11 год. 40 хв. за адресою: М-30, км. 949+608 (М-04, км 186+337), Дніпропетровська область, транспортний засіб DAF ХF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 : відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,1 % (2.03 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Вказану постанову позивач отримав 05.10.2024 року.

Крім того, постановою головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюк Л.М. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 20.09.2024 серії АВ № 00000083 притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а саме: 01.08.2024 р. о 14 год. 32 хв. за адресою: М-30, км. 996+491, Дніпропетровська область, транспортний засіб DAF ХF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 : відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7 % (2.795 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Вказана постанова позивачем була отримана 05.10.2024 року.

Позивач вважає вказані постанови протиправними з огляду на наступне. Зазначене у оскаржуваних постановах перевантаження без зазначення конкретних осей автомобіля, на які приходиться таке перенавантаження, не дозволяє встановити наявність чи відсутність перевищення навантаження. Крім того, у оскаржуваних постановах вказана дозволена максимальна фактична вага 40 тон, при тому що відповідно до пп. б) п. 22.5 Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 максимальне значення для автомобільних доріг державного значення для двовісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), становить 42 тони. Окрім того, всупереч Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України 27.09.2021 № 512 вони не містять інформації про тип транспортного засобу (сідловий тягач, контейнеровоз, вантажний самоскид тощо), взагалі не містять інформації щодо напівпричепів, що ставить під сумнів врахування вказаного критерію при встановленні факту перевищення, встановлених законодавством вагових норм.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 автомобіль DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ТОВ «ДВК».

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 спеціалізований напівпричіп - спеціалізований н/пр-контейнеровоз-Е, належить ТОВ «ДВК»; повна маса 39000 кг, маса без навантаження 6950 кг, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Підпунктом б пункту 22.5 Правил дорожнього руху передбачено, обмеження вагових норм у 40 тон (як зазначено у оскаржуваних постановах) для комбінованих транспортних засобів тобто тягача і напівпричепа.

Всупереч цьому відповідачем у оскаржуваних постановах не зазначено будь-якої інформації щодо марки, моделі, державного номерного знаку спеціалізованого напівпричепу-контейнеровоза, приєднаного до спеціалізованого вантажного сідлового тягача DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 .

Вважає, що відповідачем безпідставно не враховано при прийнятті оскаржуваної постанови факту проїзду транспортного засобу DAF XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом контейнеровозом.

Крім цього, при винесенні оскаржуваних постанов відповідачем залишено поза увагою вимоги п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 про допустиме перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Із наявних матеріалів справ не вбачається можливим з`ясувати на основі чого уповноважена особа дійшла до висновку про перевантаження транспортного засобу на відповідний відсоток при дозволеній 40 тон.

Отже, постанови не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у справі про адміністративні правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не містять ні інформації про тип транспортного засобу, від якого залежить граничний розмір фактичної маси транспортного засобу, рух якого автомобільними дорогами забороняється, ні інформації про фактичну масу (вагу) вказаного в постанові транспортного засобу, ні інформації про вагу (масу) перевищення встановлених законодавством вагових норм для даного типу транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами.

Вважає, що оскаржувані постанови винесені з порушенням вимог щодо їх форми та змісту, без доказової бази, яка б підтверджувала факт порушення позивачем Правил дорожнього руху України. Із оскаржуваних постанов не вбачається можливим з`ясувати на основі чого уповноважена особа дійшла висновку про перевищення загальної ваги транспортних засобів.

Більш того, з результатів зважування транспортних засобів в русі вбачається, що результати зважування вираховувалися виходячи з того, що клас транспортного засобу - вантажний автомобіль і допустима загальна вага перевезення - 40 000 кг.

Разом з тим, як зазначалося вище, з свідоцтва про реєстрацію напівпричепів вбачається, що тип напівпричепів: спеціалізований напівпричіп н/пр-платформа перероблений в 2022 році, для перевезення контейнерів сипких вантажів (зернових культур) отже, враховуючи, що тягач у даному випадку був двовісний, то згідно п. 22.5 ПДР загальна допустима вага перевезення для контейнеровозів 42 000 кг.

Оскільки у спірному випадку, при визначенні максимально допустимих параметрів навантаження, відповідачем до уваги прийнято максимальну дозволену фактичну масу 40 тон, то зроблені розрахунки перевищення нормативних параметрів, є необґрунтованими, що свідчить про неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до технічного паспорту та позначення на контейнері ZT К 60, заводський № 255, яким здійснювалось перевезення, номінальне навантаження контейнера ZT К 60 становить 42 т (42000 кг). Якщо ж за дозволену масу взяти 42000 кг, оскільки відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, перевезення здійснювалось контейнеровозом, то розрахунок матиме наступний результат: ((47550- 42 000 -(10% * 47550)/42 000)* 100%= 1,89%. Вказане свідчить про те, що розрахунки інспекторів щодо перевищення нормативних параметрів є невірним внаслідок використання невірних вихідних даних, а тому склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 131-2 КУпАП, згідно оскаржуваної постанови, відсутній через відсутність перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. Формула розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами: * % перевищення =х факт - х норм - похибка пристрою х норм х 100 %

X факт - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр); х норм - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр), зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР. Похибка пристрою - регламентовано допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на х факт (під час розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр).

Однак, у оскаржуваних постановах одиниця виміру вказана не тонна, а кілограм, що суперечить Інструкції.

Просить скасувати постанову старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головні Т.С. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 20.09.2024 року серії АВ № 00000058 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також скасувати постанову головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюка Л.М. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 20.09.2024 року серії АВ № 00000083 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на його користь судові витрати.

Ухвалою суду від 21.10.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до слухання у судовому засіданні.

04.11.2024 року від представника відповідача Бугаєнко С.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що зміст постанов відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення, постанови містять усі передбачені нормами ст. 283 КУпАП обов`язкові відомості щодо події правопорушення, суб`єкта адміністративної відповідальності, накладеного стягнення та порядку його сплати, а також порядку ознайомлення та оскарження постанови, а також інші обов`язкові відомості, визначені ст. 283 КУпАП та Порядком №1174. Висновки позивача, що у постановах не вказано даних про причіпний пристрій та його державний номерний знак, є безпідставними, оскільки в постановах викладена суть правопорушення та чітко зазначено про рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Доводи позивача про те, що постанови не містять інформацію про державний номерний знак напівпричепу є необґрунтованими, оскільки ні ст. 283 КУпАП, ні п.17 Порядку №1174 не вимагають зазначення таких даних у постанові. В той же час матеріали фотофіксації містять фото напівпричепа, також оскаржувані постанови містять інформацію про те, що транспортний засіб має 5 вісей, навантаження на кожну з них, відстані між ними та загальну масу транспортного засобу, що підтверджує те, що тягач разом з напівпричепом був врахований при визначенні перевищення вагових параметрів. Позивач необґрунтовано зазначає, що постанови повинні містити фотографії транспортного засобу - фотографію державного номерного знаку причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу). Постановою від AA № 00000058 від 23.08.2024 встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу на 5.1% (2.03 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Окрім того, зазначені фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 3800 мм, 2-3: 6230 мм, 3-4: 1300 мм, 4-5: 1300 мм, навантаження на вісь 1 - 8000 кг, 2 - 11300 кг, 3 - 9300 кг, 4 - 8850 кг, 5 - 9250 кг, загальна маса - 46700 кг. Зазначено виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу: загальна маса - 42030 кг. Також у оскаржуваній постанові міститься посилання в Інтернеті на веб-сайті, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом (за наявності) транспортного засобу в момент учинення правопорушення та ідентифікатор доступу. Для правильного розуміння здійснених розрахунків перевищення габаритно-вагових норм у постанові зазначається формула розрахунку. Постановою від AA № 00000083 від 20.09.2024 встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу на 7% (2.795 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Окрім того, зазначені фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1- 2: 3810 мм, 2-3: 6250 мм, 3-4: 1300 мм, 4-5: 1300 мм, навантаження на вісь 1 - 8250 кг, 2 - 12150 кг, 3 - 8950 кг, 4 - 8950 кг, 5 - 9250 кг, загальна маса - 47550 кг. Зазначено виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу: загальна маса - 42795 кг. Таким чином, постанова серії АВ № 00000058, АВ № 00000083 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України відповідає усім вищенаведеним критеріям та містить усю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та пунктом 17 Порядку № 1174, а отже, зміст оскаржуваної постанови відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП (перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами). Фотографія транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення не містить жодних ознак перевезення на напівпричепі контейнера, оскільки вбачається відсутність кутових фітингів та відсутність відповідного маркування контейнеру (номер контейнеру, маса тари контейнера). Крім цього, відсутні докази, що підтверджують, що саме контейнер № 255 знаходився на платформі в момент виникнення спірних правовідносин. У даній справі позивачем не надано доказів використання спеціального колісного транспортного засобу контейнеровоза для перевезення контейнера із відповідним маркуванням. Не надано доказів відповідно до п.17.9 Наказу міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» про приймання вантажів для перевезення в контейнерах за наявності Договору - на підставі заявки, а за відсутності Договору - разового договору. Зазначене також вказує на відсутність належних доказів перевезення вантажів за допомогою контейнерів. Доводи позивача щодо відповідності ваги транспортного засобу нормативним ваговим параметрам, що зафіксовано у товарно-транспортних накладних, засвідчених підписами відповідальних осіб суд відхиляє, адже належним доказом надання послуг з перевезення вантажу контейнеровозом є саме договір про перевезення вантажів контейнером, а не товарно транспортна накладна, надана позивачем..». Позивач здійснював вантажні перевезення контейнеровозом з порушенням правил їх експлуатації в розумінні вищезазначених міжнародних та національних норм, тому у такому разі він мав право перевозити вантаж з дотриманням 22.5 Правил дорожнього руху - не більше 40 т., адже навантаження 42 допускається лише у разі експлуатації контейнеровоза за його прямою спеціалізацією при перевезення контейнерів або змінних кузовів. Використання конструкції, візуально схожої на контейнер є намаганням штучно збільшити максимальне дозволене навантаження транспортного засобу всупереч нормам законодавства України. постанова, яка оскаржується Позивачем у цій справі, за своїм змістом повністю відповідає вимогам вищезазначених нормативно-правових актів та містить необхідну інформацію, згідно якої уповноваженою посадовою особою Укртрансбезпеки було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП. Дії відповідачів під час її формування є законними та такими, що відповідають вимогам статті 19 Конституції України. Крім того, представник відповідача заперечує проти стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки, з наданих до заяви документів відповідач не може належним чином визначити обсяги затраченого часу щодо виконання кожної послуги й відповідно співмірність таких показників. Відсутність детального опису робіт(послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У сьогоднішньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в адміністративному позові обставини, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. До основних завдань Укртрансбезпеки віднесено, зокрема здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до пункту 5 Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно- вагового контролю; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Згідно пункту 7 Положення, Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані, та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Постановою старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головні Т.С. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 20.09.2024 року серії АВ № 00000058 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500,00 грн., а саме за те, що 28.07.2024 р. о 11 год. 40 хв. за адресою: М-30, км. 949+608 (М-04, км 186+337), Дніпропетровська область, транспортний засіб DAF ХF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 : відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,1 % (2.03 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Крім того, постановою головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюка Л.М. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 20.09.2024 року серії АВ № 00000083 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500,00 грн., а саме за те, що 01.08.2024 р. о 14 год. 32 хв. за адресою: М-30, км. 996+491, Дніпропетровська область, транспортний засіб DAF ХF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 : відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7 % (2.795 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху України, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Також даним пунктом встановлено, що рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами». Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж. Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами "б" та "в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10 % включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 %, але не більше 30 %; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 %.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою КМ України від 18.01.2001 року № 30 , передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР, зокрема, трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, з максимальним значенням для автомобільних доріг державного/ місцевого значення 44/24 т.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»:

- автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт;

-автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);

- напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Таким чином, напівпричіп не може самостійно рухатись без тягача, а тому у постанові про адміністративне правопорушення також повинна бути зазначена інформація щодо напівпричепа.

Відповідно до технічного паспорту на контейнер ZT К 60, та відповідного позначення на ньому «ZT К 60, заводський №255, номінальне навантаження даного контейнера становить 42 т. (42000 кг).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль DAF XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 , є спеціалізованим сідловин тягачем та належить на праві приватної власності ТОВ «ДВК».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , спеціалізований напівпричіп - спеціалізований н/пр-контейнеровоз-Е, належить ТОВ «ДВК»; повна маса 39000 кг, маса без навантаження 6950 кг, державний номерний знак НОМЕР_4 , перероблений в 2022 році для перевезення контейнерів сипких вантажів (зернових культур).

Отже, транспортний засіб, який належить ТОВ «ДВК», є контейнеровозом, а нормативне навантаження для цього транспортного засобу необхідно обчислювати, виходячи з фактичної маси до 42т, а не 40т.

У постановах зазначено, що транспортний засіб DAF XF 105. 460, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищив загальну масу транспортного засобу, однак судом встановлено, що фактично транспортний засіб, яким керував позивач, є контейнеровозом і нормативне навантаження для цього транспортного засобу необхідно обчислювати, виходячи з фактичної маси до 42т, а не 40т, що підтверджено відповідним технічним паспортом. Згідно постанов про адміністративне правопорушення розрахунки перевищення ваги зроблені виходячи з допустимої маси 40т, як помилково вважав відповідач при винесенні спірних постанов. Отже, враховуючи, що постановами встановлено факт навантаження автомобіля 42795 кг та 42030 кг, при дозволеній, згідно п.22.5 ПДР, для такого транспортного засобу максимальній фактичній масі 42т з похибкою 2%, таким чином вагові параметри транспортного засобу не перевищені.

Щодо посилань представника відповідача на Правила № 363, суд зазначає, що наявність чи відсутність спеціального маркування, а також найменування і спосіб навантаження товару, що перевозився, не є обставинами, які впливають на технічні характеристики напівпричепу як контейнеровоза. Позивача було притягнуто до відповідальності саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а не за порушення вимог щодо маркування контейнерів.

Крім того, представник відповідача у судовому засіданні, відповідаючи на питання суду підтвердила, що саме порушення фіксується автоматично, але остаточне рішення про наявність складу правопорушення і накладення стягнення приймає спеціаліст відділу. При цьому спеціаліст робить висновок про те, що це трьохвісний напівпричіп чи трьохвісний напівпричіп (контейнеровоз) лише на підставі фото: якщо є маркування, то це контейнеровоз, а якщо немає, то просто напівпричіп. Тобто, враховуючи це пояснення представника відповідача постанова не формується автоматично на підставі даних, що були зафіксовані, а остаточно приймається відповідним спеціалістом після розгляду відомостей з матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічних засобів (формулювання зазначене в оскаржуваних постановах).

У такому разі суд також зазначає, що спеціаліст який приймає рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення стягнення, не позбавлений можливості перевірити тип транспортного засобу, враховуючи фото фіксацію реєстраційних номерів як тягача так і напівпричепу (це стосується саме типу напівпричепу) і робити висновки не лише на підставі візуальних спостережень, а на підставі документів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.132-1 КУпАП підлягають скасуванню.

Згідно з пунктом 1 частини першою статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки суду не було надано доказів наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та враховуючи, що місцевий загальний суд як адміністративний має повноваження щодо закриття справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Що стосується стягнення витрат на судовий збір та на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при подачі до суду позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №7585-4257-3357-4672 від 14.10.2024 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на судовий збір в сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Крім того, відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано: копію договору №б/н про надання правничої допомоги від 16.09.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Михайлишиним Анатолієм Івановичем, копію ордера серія АР №1198107 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Михайлишиним Анатолієм Івановичем, копію Тарифів на надання правової допомоги, копію акту наданих послуг від 11.10.2024 року, акт наданих послуг від 07.01.2025 року.

Відповідно до копії акту наданих послуг від 11.10.2024 року та акту наданих послуг від 07.01.2025 року, загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, які були сплачені позивачем адвокату, становить 12000,00 грн.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16, зокрема зазначив, що на підтвердження витрат на правничу допомогу повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано: копію договору №б/н про надання правничої допомоги від 16.09.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Михайлишиним Анатолієм Івановичем, копію ордера серія АР №1198107 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Михайлишиним Анатолієм Івановичем, копію Тарифів на надання правової допомоги, копію акту наданих послуг від 11.10.2024 року, акт наданих послуг від 07.01.2025 року.

Загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, які позивач просить стягнути із відповідача на свою користь, становить 12000,00 грн.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Аналізуючи надані позивачем документи, беручи до уваги заперечення відповідача про розмір витрат позивача на правничу допомогу, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 4000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 72-77, 79, 132, 139, 205, 242, 255, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Скасувати постанову старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головні Т.С. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 20.09.2024 року серії АВ № 00000058 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Соколюка Л.М. про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 20.09.2024 року серії АВ № 00000083 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , витрати на судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., а всього 5211 (п`ять тисяч двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складене 17.01.2025 року.

Суддя О.І. Окладнікова