Справа № 460/11548/24
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2025 року м. Рівне №460/11548/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить суд: визнати неправомірним рішення відповідача від 08 серпня 2024 року №87 про відмову у призначені мені ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зобов`язати відповідача повторно розглянути мою заяву про призначення пенсії від 02 серпня 2024 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 17 червня 1982 року, зокрема: з 01 серпня 1983 року по 14 січня 1985 року, з 17 січня 1985 року по 30 червня 1988 року, з 01 липня 1988 року по 27 листопада 1989 року, з 27 листопада 1989 року по 17 березня 1990 року, з 17 березня 1990 року по 11 травня 1992 року, з 11 травня 1992 року по 26 серпня 1994 року, з 26 вересня 1994 року по 23 листопада 1994 року, з 24 листопада 1994 року по 03 липня 1995 року, з 10 липня 1995 року по 30 червня 1998 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із наявністю права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», 02 серпня 2024 року звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, рішенням від 08 серпня 2024 року №87 було відмовлено у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач вважає, що позивач має страхового стажу 20 років 02 місяці 04 дні, при необхідних 31 роках. До страхового стажу Відповідачем не враховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 17 червня 1982 року, а саме: з 01 серпня 1983 року по 14 січня 1985 року, з 17 січня 1985 року по 30 червня 1988 року, з 01 липня 1988 року по 27 листопада 1989 року, з 27 листопада 1989 року по 17 березня 1990 року, з 17 березня 1990 року по 11 травня 1992 року, з 11 травня 1992 року по 26 серпня 1994 року, з 26 вересня 1994 року по 23 листопада 1994 року, з 24 листопада 1994 року по 03 липня 1995 року, з 10 липня 1995 року по 30 червня 1998 року у зв`язку із тим, що, на думку Відповідача, на титульному аркуші трудової книжки відомості про особу не засвідчено печаткою підприємства, яке видало трудову книжку, що не відповідає п.2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162. Загальний трудовий стаж не зарахований Відповідачем становить більше 14 років. Вважаю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08 серпня 2024 року №87 про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» неправомірним та таким що підлягає скасуванню звернувся до суду з даним позовом. Просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 03.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, причини неможливості подання відзиву суду не повідомив. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог статті 263 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

02.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком. Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, рішенням від 08 серпня 2024 року №87 відмовлено позивачу у призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказаним рішенням зазначається, що у позивача наявний страховий стаж 20 років 02 місяці 04 дні, при необхідних 31 роках. Також у вказаному рішенні відповідачем зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 17 червня 1982 року, а саме: з 01 серпня 1983 року по 14 січня 1985 року, з 17 січня 1985 року по 30 червня 1988 року, з 01 липня 1988 року по 27 листопада 1989 року, з 27 листопада 1989 року по 17 березня 1990 року, з 17 березня 1990 року по 11 травня 1992 року, з 11 травня 1992 року по 26 серпня 1994 року, з 26 вересня 1994 року по 23 листопада 1994 року, з 24 листопада 1994 року по 03 липня 1995 року, з 10 липня 1995 року по 30 червня 1998 року у зв`язку із тим, що, на думку Відповідача, на титульному аркуші трудової книжки відомості про особу не засвідчено печаткою підприємства, яке видало трудову книжку, що не відповідає п.2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162.

Вважаючи таку відмову пенсійного органу у призначенні пенсії протиправною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Відповідно до ст. 45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Для призначення позивачу пенсії за віком органом Пенсійного фонду зараховано страхового стажу 20 років 02 місяці 04 дні, який з урахуванням ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV є недостанім для призначення позивачу такої пенсії в 2024 році.

При цьому, згідно з оспорюваним рішенням, до страхового стажу позивача не зарахований період його роботи, зокрема, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , дата заповнення 17 червня 1982 року.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком від 02.08.2024 було надано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_2 (дата заповнення 17.06.1982), яка містить записи трудової діяльності позивача у періоди з 01 серпня 1983 року по 14 січня 1985 року, з 17 січня 1985 року по 30 червня 1988 року, з 01 липня 1988 року по 27 листопада 1989 року, з 27 листопада 1989 року по 17 березня 1990 року, з 17 березня 1990 року по 11 травня 1992 року, з 11 травня 1992 року по 26 серпня 1994 року, з 26 вересня 1994 року по 23 листопада 1994 року, з 24 листопада 1994 року по 03 липня 1995 року, з 10 липня 1995 року по 30 червня 1998 року (а.с. 15-23).

Як вбачається зі змісту спірного рішення, підставою для незарахування усіх періодів трудової діяльності позивача, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 (дата заповнення 17.06.1982), є те, що на титульному аркуші трудової книжки відсутні відомості про особу, яка її заповняла та також не засвідчено печаткою підприємства, яке видало трудову книжку, що не відповідає п.2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162.

Інших підстав незарахування до страхового стажу позивача періодів його трудової діяльності, відображених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , відповідач в спірному рішенні не зазначив.

Оцінюючи підстави незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що її титульний аркуш не містить печатку підприємства, яке видало трудову книжку, однак наявний підпис особи яка відповідає за видачу трудової книжки (а.с.13).

При цьому, суд зазначає, що записи щодо трудової діяльності позивача, які не зарахованні до його страхового стажу, внесено чітко про період його роботи та звільнення, в яких прослідковується наявність відтиску печатки підприємств, дата і номер наказу.

Відповідно до п.2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, відомості про працівника записуються на першій сторінці(титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Суд зауважує, що Інструкція №58 діє лише з 1993 року, в той час коли дата заповнення трудової книжки серії НОМЕР_2 17.06.1982.

Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях на час первісного заповнення вказаної трудової книжки визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Пунктом 1.1 Інструкції №162 визначено, що трудова книжка являється основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ і організацій, які пропрацювали більше 5 днів, в тому числі па сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та цією Інструкцією.

За змістом пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови Про трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, трудові книжки ведуться на підприємствах, установах та організаціях керівником або уповноваженою ним особою в порядку встановленому чинним на момент заповнення трудової книжки нормативно-правовим актом, який регулює порядок заповнення трудових книжок.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, також на керівників підприємств (роботодавців) покладено і обов`язок по заміні печаток і штампів цих підприємств. Тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника його конституційного права на соціальний захист.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зазначає, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправною поведінкою відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів його трудової діяльності з 01 серпня 1983 року по 14 січня 1985 року, з 17 січня 1985 року по 30 червня 1988 року, з 01 липня 1988 року по 27 листопада 1989 року, з 27 листопада 1989 року по 17 березня 1990 року, з 17 березня 1990 року по 11 травня 1992 року, з 11 травня 1992 року по 26 серпня 1994 року, з 26 вересня 1994 року по 23 листопада 1994 року, з 24 листопада 1994 року по 03 липня 1995 року, з 10 липня 1995 року по 30 червня 1998 року, які відображені в трудовій книжці серії НОМЕР_2 (дата заповнення 17.06.1982), з тих підстав, що не містить печатку підприємства, яке видало трудову книжку

При цьому, суд зауважує, що правильне визначення кількості трудового стажу особи, який підлягає для зарахування до її страхового стужу, безпосередньо впливає на право такої особи на пенсію, а тому протиправне незарахування до страхового стажу позивача всіх періодів його трудової діяльності, відображених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 (дата заповнення 17.06.1982), є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення повністю.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 08.08.2024 №87 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком.

Водночас, суд враховує, що з оспорюваного рішення неможливо встановити, які саме періоди трудової діяльності позивача зараховано, а які - не зараховано до його страхового стажу за трудовою книжкою серії НОМЕР_2 (дата заповнення 17.06.1982), що в досліджуваній ситуації унеможливлює перевірку наявності у позивача необхідної кількості страхового стажу для призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Стаття 58 Закону № 1058-IV визначає, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Питання зарахування стажу роботи особи до її страхового стажу безпосередньо пов`язане із її правом на призначення пенсії, адже страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та на підставі документів, наданих особою для призначення такої пенсії, а тому реалізація права на зарахування такого страхового стажу виникає у особи виключно за наявності у неї права на пенсію.

Відповідно до рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд враховує, що органом Пенсійного фонду не здійснювалася перевірка періодів трудової діяльності, відображених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 (дата заповнення 17.06.1982), та не надавалася відповідна оцінка щодо їх зарахування чи незарахування, позаяк записи в такій трудовій книжці не враховані загалом, без будь-якої конкретизації періодів.

Отже, компетенція органу Пенсійного фонду щодо зарахування/незарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача реалізована не була.

Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 4 та п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене, належним та ефективним, у даному випадку, способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву позивача від 02.08.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 (дата заповнення 17.06.1982), а саме: з 01 серпня 1983 року по 14 січня 1985 року, з 17 січня 1985 року по 30 червня 1988 року, з 01 липня 1988 року по 27 листопада 1989 року, з 27 листопада 1989 року по 17 березня 1990 року, з 17 березня 1990 року по 11 травня 1992 року, з 11 травня 1992 року по 26 серпня 1994 року, з 26 вересня 1994 року по 23 листопада 1994 року, з 24 листопада 1994 року по 03 липня 1995 року, з 10 липня 1995 року по 30 червня 1998 року підлягають до задоволення .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №87 від 08.08.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 серпня 1983 року по 14 січня 1985 року, з 17 січня 1985 року по 30 червня 1988 року, з 01 липня 1988 року по 27 листопада 1989 року, з 27 листопада 1989 року по 17 березня 1990 року, з 17 березня 1990 року по 11 травня 1992 року, з 11 травня 1992 року по 26 серпня 1994 року, з 26 вересня 1994 року по 23 листопада 1994 року, з 24 листопада 1994 року по 03 липня 1995 року, з 10 липня 1995 року по 30 червня 1998 року, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.08.2024 щодо призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 22.01.2025

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя У.М. Нор