Справа № 120/14543/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 р. Справа № 120/14543/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

29.10.2024 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Шевчука В.О., подана від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо обчислення позивачці спеціального трудового стажу та відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивачки педагогічний стаж 41 рік 6 місяців 14 днів, що дає право на пенсію за вислугу років, та здійснити їй нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком станом на день призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.05.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про перерахунок пенсії, а також щодо призначення та виплати грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, як працівнику освіти відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням відповідача за № 93 від 05.06.2024 позивачці відмовлено у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком. Відмова обґрунтована тим, що відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на таку допомогу мають лише особи, які на день досягнення пенсійного віку працювали в закладах державної чи комунальної форми власності на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, мали необхідний страховий стаж (чоловіки ? 35 років, жінки ? 30 років) та раніше не отримували пенсії. Також у рішенні зазначено, що Переліком посад і закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, не передбачено право на пенсію за вислугу років для викладачів музичних шкіл.

Позивачка з наданою відмовою не погоджується, а тому за захистом своїх прав та інтересів вирішила звернутися до суду.

Ухвалою суду від 08.11.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03.12.2024 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що період роботи, який може бути зарахований позивачці до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, обмежується часом з 18.08.1987 по 31.12.1991. Відповідно, після цієї дати посада викладача по класу фортепіано у позашкільному навчальному закладі, такому як Гніванська дитяча музична школа, не відповідає умовам для його зарахування позивачці, оскільки ця посада не передбачена чинним Переліком закладів і посад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993.

Відповідач вважає, що позивачка не має необхідного спеціального стажу роботи, який є обов`язковою умовою для отримання права на пенсію за вислугу років, а також відповідної грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив такі обставини.

Позивачка з 15.09.1982 по 18.08.1987 працювала на посаді викладача гуртка музвиховання у Гніванській середній школі № 2, а з 18.08.1987 і дотепер працює в комунальному закладі "Гніванська дитяча музична школа" Гніванської міської ради на посаді викладача по класу фортепіано.

Педагогічний стаж роботи позивачки на день досягнення пенсійного віку (29.03.2024) становить 41 рік 6 місяців 14 днів.

30.05.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про перерахунок пенсії, щодо призначення та виплати грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, як працівнику освіти відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням № 93 від 05.06.2024 у виплаті грошової допомоги позивачці відмовлено з посиланням на те, що Переліком посад і закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993, не передбачено право на пенсію за вислугу років для викладачів музичних шкіл.

Позивачка з таким рішенням не погоджується, вважає його протиправним, а тому звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі ? Закон № 1058-IV) страховий стаж ? це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до п. 7-1 Розділу Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків ? 35 років, для жінок ? 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України від 05.09.2017 № 2145-VIII "Про освіту" (далі ? Закон № 2145-VIII) позашкільна освіта, разом із повною загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами, є невід`ємним складником системи освіти та становить структуру освіти в Україні.

Відповідно до ч. 7 ст. 14 Закону № 2145-VIII порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

Так, за змістом ст.ст. 1, 4 Закону України від 22.06.2000 № 1841-III "Про позашкільну освіту" (далі ? Закон № 1841-III) система позашкільної освіти ? освітня підсистема, що включає, зокрема, державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти.

Позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону № 1841-III заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

За приписами п. 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 433 від 06.05.2001, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші), відносяться до позашкільних навчальних закладів.

Відповідно до ст. 21 Закону № 1841-III педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Водночас згідно з Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, зокрема, в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Як видно з матеріалів справи позивачка з 15.09.1982 по 18.08.1987 працювала на посаді викладача гуртка музвиховання у Гніванській середній школі № 2, а з 18.08.1987 і до сьогодні ? на посаді викладача по класу фортепіано в КЗ "Гніванська дитяча музична школа".

Отже, на думку суду, викладач музичної школи є педагогічними працівником позашкільного навчального закладу, а тому педагогічний стаж позивачки на день досягнення нею пенсійного віку становив понад 30 років.

Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433 "Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад" затверджено типи позашкільних навчальних закладів, зокрема, мистецькі школи: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, в якому посада педагога не передбачена.

Разом з тим у постанові від 23.01.2020 у справі № 756/9879/16-а Верховним Судом сформовано правову позицію, згідно з якою при встановленні права на зарахування періоду роботи до спеціального страхового стажу необхідно враховувати та аналізувати положення Закону України "Про освіту" № 1060-XII, Закону України "Про позашкільну освіту" № 1841-III, Переліків № 963, № 433, які також регулюють правовідносини, що виникають при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України заяв громадян про призначення пенсій за вислугу років.

Тобто при встановленні права на зарахування періоду роботи позивачки до спеціального страхового стажу, який дає право у тому числі на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV необхідним є системний аналіз законодавства з метою встановлення тієї обставини, чи відноситься посада педагога дитячої музичної школи до педагогічних посад.

При цьому Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що перелік закладів, установ освіти і посад, визначений Переліком № 909, містить прогалини, що зумовлює обмеження права педагогічних працівників на отримання пенсії за вислугу років.

Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17 та від 30.01.2019 у справі № 442/456/17 при розгляді подібних правовідносин суд відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 419/794/15, і серед іншого зазначив наступне:

"Таким чином, викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909".

Відтак, виходячи з системного аналізу положень Закону України "Про освіту", Закону України "Про позашкільну освіту", Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963, Переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433, суд доходить висновку, що посада викладача по класу фортепіано, яку позивачка обіймає з 18.08.1987, відноситься до педагогічних і дає право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи. Відповідно, такий стаж роботи підлягає зарахуванню до спеціального стажу у розумінні п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17, Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17, від 08.04.2020 у справі № 149/2408/17.

Отже, задля відновлення прав позивачки відповідача належить зобов`язати зарахувати до її спеціального стажу відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи на посаді викладача по класу фортепіано з 18.08.1987 по день призначення пенсії за віком.

Водночас, на думку суду, відсутні підстави для визначення судовим рішенням конкретної кількості років, місяців та днів стажу позивачки, який підлягає зарахуванню до спеціального, адже такими повноваженнями наділений саме пенсійний орган.

У свою чергу, для нарахування та виплати позивачці спірної грошової допомоги суду достатньо констатувати, що спеціальний страховий стаж становить понад 30 років.

Отже, враховуючи те, що позивачка досягла пенсійного віку, має необхідний страховий стаж, працювала в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також до моменту виходу на пенсію за віком будь-якого іншого виду пенсії не отримувала, то суд вважає, що ОСОБА_1 дотримано всіх необхідних умов для виплати їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, що визначені пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Більше того, суд зазначає, що право на отримання такої грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій не залежить та не пов`язується із призначенням особі пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись під час призначення пенсії за віком.

За наведених обставин задоволенню підлягає також позовна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.

За змістом частин першої, другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтею 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань (далі ? ЄСПЛ) щодо застосування окремих положень цієї Конвенції.

ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду.

На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачкою, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн стягуються на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому, враховуючи положення ч. 8 ст. 139 КАС України, позивачці підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог суд визнав порушення законних прав позивачки внаслідок неправомірних дій суб`єкта владних повноважень. Крім того, спір по суті вирішено в користь позивачки, а прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав особи.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 93 від 05.06.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи на посаді викладача по класу фортепіано в комунальному закладі "Гніванська дитяча музична школа" Гніванської міської ради та здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення згідно з пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивачки: адвокат Шевчук Вадим Олександрович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 20.01.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович