Справа № 629/6432/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 р.Справа № 629/6432/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Каращук Т.О., вул. Ярослава Мудрого, 9, м. Лозова, 64600, повний текст складено 04.12.24 року по справі № 629/6432/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції третя особа Управління патрульної поліції в Харківській облаcті Департаменту патрульної поліції

про скасування постанов про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом про скасування постанов про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, в якому просив суд:

- скасувати постанови у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ЕНА №3206888 від 06.10.2024 року та серії ЕНА 3220131 від 08.10.2024 року, винесені відносно нього за ч. 2 ст. 140 КУпАП, у зв`язку з чим просив закрити провадження у справах про адміністративні правопорушення. Також у позові позивач просив стягнути з відповідача на користь нього судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.10.2024 р. о 13 годині 14 хвилин інспектором 2 взводу 2 роти 4 бат. Управління патрульної поліції в Харківській області капралом поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3206888 від 06.10.2024 р. про застосування відносно нього, ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. 08.10.2024 р. о 13 годині 44 хвилин інспектором 2 взводу 2 роти 4 бат. Управління патрульної поліції в Харківській області капралом поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія EHA № 3220131 від 08.10.2024 р. про застосування відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. ОСОБА_1 вказав, що він працює на посаді водія з перевезення пасажирів у ФО-П ОСОБА_2 , ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, основний вид діяльності - інший пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (код згідно з КВЕД 49.39). 22.10.2021 року ФО-П ОСОБА_2 видано ліцензію Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) №766 на надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами. Дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; внутрішні перевезення пасажирів автобусами; міжнародні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; строк дії ліцензії: необмежений.

Так, позивач зазначив, що 06.10.2024 р. та 08.10.2024 р. перебував на платній стоянці за адресою: майдан Привокзальний, м. Харків на автотранспорті OPEL MOVANO НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 . На підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_2 видамим Адміністратором територіального сервісного центру ОСОБА_3 передала у встановленому порядку право користування вищевказаним авто ОСОБА_2 . Під час перебування на платній стоянці за адресою: майдан Привокзальний, м. Харків до ОСОБА_4 підійшов працівник поліції, який перевірив документи та склав протоколи про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП. Позивач наголосив, що вказані постанови є незаконними та необґрунтованими, а тому підлягають скасуванню.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.12.2024 року позов ОСОБА_1 до Департамент патрульної поліції, третя особа -Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанов про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі - задоволено.

Скасовано постанови у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3206888 від 06.10.2024 року та серії ЕНА 3220131 від 08.10.2024 року, винесені відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 140 КУпАП, відносно ОСОБА_1 від 06.10.2024 року та 08.10.2024 року - закриті.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 605,60 гривні.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»: Автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для нерегулярних пасажирських перевезень для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до пункту 1.2 Договір про замовлення транспортних засобів маршрут, дата, графік перевезень їх мета та відомості про автобуси, якими будуть здійснюватися перевезення, узгоджується Сторонами в кожному випадку окремо у додатках до даного Договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 53 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затвердженого постановою Кабінету Міністрів У країни від 18 лютого 1997 р. N 176: у разі здійснення нерегулярних перевезень забороняється: здійснення перевезень одним автомобільним перевізником або одним транспортним засобом за одним маршрутом, або між тими самими пунктами більш як два рази на тиждень; організація (зокрема шляхом пропонування фізичним особам проїзду самостійно або за допомогою інших осіб чи засобів масової інформації) та здійснення перевезення за заздалегідь визначеними напрямками, надання послуг з перевезення автобусом за заздалегідь визначеним маршрутом, між визначеними кінцевими пунктами, з установленими часом відправлення, прибуття і вартістю проїзду; встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів; здійснення посадки та висадки пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням.

У разі порушення зазначених вимог перевезення не вважається нерегулярним і повинно здійснюватись відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень.

Представник апелянта зазначає, що про регулярність пасажирських перевезень на транспортному засобі Ореl Моvаnо, реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідчать усні пояснення позивача, які надавав в ході розгляду справ про адміністративне правопорушення як 06.10.2024, так і 08.10.2024. Позивач пояснював, що здійснює регулярні перевезення за маршрутом Харків-Лозова, описував ціну проїзду та кількість пасажирів, які повинні їхати за попередньою усною домовленістю з водієм.

Виходячи з усних пояснень позивача, інспектор вбачав склад адміністративного правопорушення, що передбачене частиною другою статті 140 КУпАП.

На переконання представника відповідача, суд першої інстанції не надав належну оцінку відеозаписам з портативних відеореєстраторів.

Позивач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановами інспектора 2 взводу 2 роти 4 бат. УПП в Харківській області капрала поліції Бондаренка Є.В. про накладення адміністративного стягнення по справам про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3206888 від 06.10.2024 року та серії ЕНА №3220131 від 08.10.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 140 КУпАП та накладено обидва рази адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.16-17).

Як зазначив ОСОБА_1 в позові, він працює на посаді водія з перевезення пасажирів у ФО-П ОСОБА_2 , що підтверджується копією цивільно-правового договору №11 від 14.09.2024 року(а.с.13-14). Згідно з копією вказаного договору, виконавець взяв на себе зобовязання за дорученням замовника надавати послуги у сфері нерегулярних пасажирських перевезень.

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, про що свідчить копія свідоцтва(а.с.11). Як зазначено в позові, основний вид діяльності - інший пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (код згідно з КВЕД 49.39)(а.с.12).

22.10.2021 року ФО-П ОСОБА_2 видано ліцензію Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) №766 на надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами. Дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; внутрішні перевезення пасажирів автобусами; міжнародні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; строк дії ліцензії: необмежений(а.с.15).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що інспектором під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не досліджено всебічно і повно обставини справи, викладене в поясненнях третьої особи нічим не підтверджено належними доказами, отже позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 32.1 Правил дорожнього руху передбачено, в яких випадках необхідно узгодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції, а саме: а) розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій; б) умови та порядок руху колон у складі більш як п`яти механічних транспортних засобів; в) порядок буксирування двох і більше транспортних засобів. З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Статтею 140 ч. 2 КУпАП передбачене, що порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування - тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи встановлено, що постановами інспектора 2 взводу 2 роти 4 бат. УПП в Харківській області капрала поліції Бондаренка Є.В. про накладення адміністративного стягнення по справам про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3206888 від 06.10.2024 року та серії ЕНА №3220131 від 08.10.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 140 КУпАП та накладено обидва рази адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн(а.с.16-17).

Як зазначив ОСОБА_1 в позові, він працює на посаді водія з перевезення пасажирів у ФО-П ОСОБА_2 , що підтверджується копією цивільно-правового договору №11 від 14.09.2024 року(а.с.13-14). Згідно з копією вказаного договору, виконавець взяв на себе зобов`язання за дорученням замовника надавати послуги у сфері нерегулярних пасажирських перевезень.

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, про що свідчить копія свідоцтва(а.с.11). Як зазначено в позові, основний вид діяльності - інший пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (код згідно з КВЕД 49.39)(а.с.12).

22.10.2021 року ФО-П ОСОБА_2 видано ліцензію Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) №766 на надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом; дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами. Дозволений вид робіт: внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; внутрішні перевезення пасажирів автобусами; міжнародні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; строк дії ліцензії: необмежений(а.с.15).

Так, в постановах вказано, що водій порушив п.2.1г ПДР України, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів - документацію відповідно до вимог встановлених Законами України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та "Про перевезення небезпечних вантажів".

Позивач стверджує про те, що він не порушував вимог п. 2.1 г ПДР, ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 52-3 Закону України «Про дорожній рух» та не здійснював пасажирські перевезення.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначаються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; регулярні спеціальні пасажирські перевезення - перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

За змістом положень ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, відповідно до яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Статтею 40 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що водій автобуса зобов`язаний, зокрема мати з собою і пред`являти для перевірки уповноваженим посадовим особам документи, передбачені законодавством; дотримуватися визначеного маршруту та розкладу руху автобуса.

Положеннями п. 2.1 (г) ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог, встановлених Законами України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух та Про перевезення небезпечних вантажів.

З системного аналізу законодавства, яке регулює здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, слідує, що погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування покладається на перевізника.

Позивач у позові наголошує на тому, що він нікуди не рухався та в автомобілі були відсутні пасажири, коли до нього підійшов поліцейський.

Твердження відповідача стосовно того, що позивач надавав послуги з перевезення пасажирів за маршрутом Харків-Лозова, ні чим не підтверджені, у звязку з чим викладене у постановах викликає сумніви.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Крім того, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Так, в постановах вказано, що до постанови додаються записи, однак даних записів відповідачами надано не було.

З огляду на викладене вище суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що докази, на основі яких можна було б дійти висновку, що саме позивач ОСОБА_1 вчинив інкриміноване йлму адміністративне правопорушення і в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, відсутні.

За змістом статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормою частини 2 статті 251 КУпАП визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно статті 62 Конституції України, положення якої закріплює принцип невинуватості, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що доказів того, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення і в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП відсутні.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.12.2024 року по справі № 629/6432/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.12.2024 по справі № 629/6432/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 21.01.2025 року