Справа № 520/35800/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

21.01.2025 р. справа №520/35800/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.08.2024 №27 про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині обрахування стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання - 18 років 7 місяців 17 днів та загального процент) розрахунку пенсії від заробітку - 50%; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонд) України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці, стаж 23 роки 06 місяців 24 дні; 3) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді Харківського окружного адміністративного суду у відставці виходячи зі стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 23 роки 06 місяців 24 дні та обчислювати виходячи із загального відсотку розрахунку пенсії - 57% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 27.06.2024 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення суб`єктом владних повноважень протиправного управлінського волевиявлення була штучно створена перешкода в отриманні довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислене правильно та виплачується у повному розмірі.

Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, всебічно перевіривши доводи сторін добутими доказами, повно та вичерпно з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; належить до громадянства України; документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ; Указом Президента України від 06.03.2006р. №199/2006 був призначений на посаду судді Глобинського районного суду Полтавської області, Указом Президента України від 15.08.2007р. №713/2007 був призначений на посаду судді Харківського окружного адміністративного суду, постановою Верховної ради України від 17.02.2011р. №3048-VI був обраний на посаду судді Харківського окружного адміністративного року; публічну службу на посаді професійного судді проходив безперервно; згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 30.04.2024р. №1316/0/15-24 був звільнений з посади судді Харківського окружного адміністративного суду у відставку із показником вислуги років на посаді судді (стажу роботи судді) 23р. 06м. 24дн.; 26.06.2024р. заявник був відрахований із штату Харківського окружного адміністративного суду з посади судді згідно з наказом Голови Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2024р. №04-04/117; у спірних правовідносинах має правовий статус судді Харківського окружного адміністративного суду у відставці.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 12.08.2024р. №27 заявнику з 27.06.2024р. було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у - 50% суддівської винагороди замість - 57% (як показника, котрий дорівнює стажу роботи на посаді судді 23р. 06м. 24дн.), заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу соціального забезпечення учасника суспільних відносин - громадянина із правовим статусом судді у відставці у сфері пенсійного забезпечення регламентовані, насамперед, приписами спеціальної норми закону - ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч.1 ст.116 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з ч.1 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Частиною ч.2 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі за текстом - Закон України №1402-VIII) визначено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як то указано у ч.3 ст.142 Закону України №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

За правилами ст.137 Закону України №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу (ч.1 ст.137); До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (ч.2 ст.137).

Однак, відповідно до п.34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності нормами Закону України №1402-VIII суспільні відносини з приводу обчислення стажу роботи на посаді судді були унормовані положеннями Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі за текстом - Закон України №2453-VI).

Відповідно до положень ч.1 ст.135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Однак, відповідно до п.11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції, чинній до 28.03.2015р.) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" суспільні відносини з приводу обчислення стажу роботи на посаді судді були унормовані положеннями ч.4 ст.43 Закону України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі за текстом - Закон України №2862-ХІІ), Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Так, відповідно до ч.4 ст.43 Закону України №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995р. №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з абзацом 2 пункту 31 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом України №2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року; доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008р. №545) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Оскільки стаж роботи заявника на посаді судді перевищує показник у 10 років, то положення наведених актів права підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині періоду трудової діяльності, котрий включається до стажу роботи заявника на посаді судді.

За приписами ч.2 ст.142 Закону України №1402-VIII момент виникнення права на отримання щомісячного довічного грошового утримання пов`язаний законодавцем із подією набуття громадянином України правового статусу - "суддя у відставці".

Єдиним спеціальним суб"єктом права, уповноваженим згідно з наданими Конституцією України повноваженнями надавати громадянину України правовий статус - "суддя у відставці" і розраховувати стаж роботи особи на посаді судді є Вища рада правосуддя, рішенням якої було встановлено, що стаж роботи заявника на посаді судді складає саме 23р. 06м. 24дн.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018р. у справі №308/6953/17, від 11.09.2018р. у справі №428/4671/17, від 01.10.2018р. у справі №541/503/17, від 17.10.2018р. у справі №140/263/17, від 23.10.2018р. у справі №686/10100/15-а.

Оскільки за рішенням Вищої ради правосуддя заявнику було встановлено 23 повних календарних років роботи на посаді судді, то відсоткове значення показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у даному конкретному випадку повинно складати - 56 % суддівської винагороди судді Харківського окружного адміністративного суду.

Доводи заявника про те, що згаданий показник повинен дорівнювати арифметичному значенню 57% судом відхиляються, позаяк зміст ч.3 ст.142 Закону України №1402-VIII є чітким, однозначним, зрозумілим, відповідає вимозі якості закону та передбачає обчислення арифметичного показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці співвідносно до кількості саме повних років, а тому зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) у межах спірних правовідносин виключає набуття заявником розумних сподівань чи обгрунтованих очікувань на застосування будь-якого іншого механізму (алгоритму) обчислення.

Розвязуючи спір, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

За змістом ч.2 ст.77 КАС України відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) за критеріями дотримання: компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

Проте, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 стандарти доказування обставин спору та приписи ч.4 ст.9, ст.ст.72-76, ч.1 ст.77, ч.3 ст.242, ч.4 ст.242 КАС України засвідчують, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною судом виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст цієї норми процесуального закону було розтлумачено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах субєктом владних повноважень було вчинено управлінське волевиявлення у формі рішення з приводу застосування розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання заявника як судді у відставці у розмірі 50%, у той час як належним значенням названого показника згідно з ч.3 ст.142 Закону України №1402-VIII є 56%.

Попри приписи ч.2 ст.77 КАС України у ході розгляду справи суб`єктом владних повноважень не наведено юридично спроможних аргументів та не подано доказів відповідності вимогам закону реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення з приводу застосування відносно заявника розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 50%.

Тому, оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку суб`єктом владних повноважень не доведено відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення вимогам ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, у той час як наведені заявником доводи узгоджуються із приписами ч.3 ст.142 Закону України №1402-VIII в частині необхідності застосування розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 56%.

За епізодом спонукання субєкта владних повноважень до обчислення розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 57% позов до задоволення не підлягає у звязку із відсутністю порушеного права (ущемленого інтересу) з викладених вище мотивів суду.

У даному конкретному випадку право та охоронюваний законом інтерес заявника повністю та ефективно поновлюються визнанням протиправним оскарженого управлінського волевиявлення (в частині застосування розміру відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 50%) і обтяженням субєкта владних повноважень на підставі ч.2 ст.5 та ч.2 ст.9 КАС України обов`язком здійснити призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% суддівської винагороди судді Харківського окружного адміністративного суду.

При цьому, з огляду на відсутність будь-яких інших юридично значимих факторів компетентного субєкта владних повноважень згідно з абз.1 ч.4 ст.245 КАС України належить обтяжити обов`язком вчинити конкретне управлінське волевиявлення у спосіб, що сформульований у резолютивній частині даного судового акту згідно з ч.2 ст.5 та ч.2 ст.9 КАС України.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, ст.ст. 72-77, 90, 211, 241-244, 246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.08.2024 №27 в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді Харківського окружного адміністративного суду замість 56% суддівської винагороди судді Харківського окружного адміністративного суду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи суддею - 23 роки 06 місяців 24 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області внести до інформаційних баз даних Пенсійного фонду України відомості про наявність у судді Харківського окружного адміністративного суду у відставці ОСОБА_1 стажу роботи на посаді судді згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 30.04.2024р. №1316/0/15-24 - 23 роки 06 місяців 24 дні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 27.06.2024р. здійснити призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56 % та провести відповідні виплати без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням раніше проведених платежів.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, Харківська область, м.Харків, м-н Свободи, Держпром, 3 під`їзд) на користь ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору у сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень) 60 копійок.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко