Справа № 420/4232/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4232/20
УХВАЛА

22 січня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., суддів Каравана Р.В., Катаєвої Е.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року по справі №420/4232/20 за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Прокурора Одеської області Вихора Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року по справі №420/4232/20 за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Прокурора Одеської області Вихора Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування заяви зазначено, що прийняття Конституційним Судом України 01.03.2023 року рішення у справі № 3-5/2022 (9-22) щодо неконституційності пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, який унормовує відносини з попередження прокурорів про можливе майбутнє звільнення з посади, та які були застосовані судом при попередньому розгляді справи та прийнятті рішення від 23.07.2021 про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , є підставою для скасування даного судового рішення за виключними обставинами.

Відповідачем подано до суду відзив на заяву, в обґрунтування якого зазначено, що частиною 2 статті 152 Конституції України, статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. За змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.01.2019 у справі № 820/2462/17, від 19.11.2018 у справі №755/4893/18, від 15.05.2019 у справі № 640/20317/16а та інших.

Представник відповідача вказує, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 стосується саме процедури вивільнення працівника у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією та скороченням, а також необхідності з цих підстав вручення працівнику індивідуального попередження у зв`язку із змінами в організації виробництва. Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачена можливість звільнення працівника за ініціативою власника чи уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації. За загальним правилом про розірвання трудового договору з працівником власник або уповноважений ним орган зобов`язаний під розписку попередити працівника особисто не пізніше ніж за два місяці до звільнення, одночасно запропонувавши працівникові іншу роботу на цьому ж підприємстві. Проте позивача було звільнено не на підставах, передбачених КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва, а відповідно до Закону № 113-ІХ, який визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, та є спеціальним законом у спірних правовідносинах і підставою для звільнення позивача стало те, що позивач не скористався наданим Законом правом бути переведеним на відповідну посаду з дотриманням принципів адміністративної процедури.

На переконання представника відповідача, звільнення з посади та з органів прокуратури на підставі чинного на час застосування Закону № 113-ІХ не є порушенням гарантій від незаконного звільнення прокурора, діяльність якого пов`язана з функціонуванням системи правосуддя.

На підставі викладеного, представник відповідача просить суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року по справі №420/4232/20 за виключними обставинами.

Представником позивача подано письмові пояснення та відповідь на відзив, в яких, зокрема, зазначено, що доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

Відповідачем прокурором Одеської області Вихором Максимом Анатолійовичем не подано до суду пояснення щодо заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року по справі №420/4232/20 за виключними обставинами.

Ухвалою суду від 30.12.2024 року відкрито провадження за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Прокурора Одеської області Вихора Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, зобов`язання поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Визначено, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження колегією у складі трьох суддів.

В судовому засіданні, призначеному на 21.01.2025 року о 10:00 учасники справи участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог КАС України.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України на посаді начальника управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області та органів прокуратури.

21.04.2020 року, з посиланням на положення статті 11, п. 2 ч. 2 статті 41 Закону України «Про прокуратуру», підпункту 1 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», прокурором Одеської області ОСОБА_2 було видано наказ №711к про звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 ЗУ "Про прокуратуру" з 22 квітня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.12.2024 року касаційну скаргу адвоката Тодорова Анатолія Івановича - представника ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі №420/4232/20 залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що доводи сторони позивача фактично ґрунтуються на незгоді з положеннями Закону №113-IX, які, на думку скаржника, порушують, зокрема, права та гарантії, що визначені КЗпП України та Конституцією України. Водночас, положення Закону №113-IX на день їх виконання відповідачем і прийняття оскаржуваного наказу були чинними, неконституційними у встановленому законом порядку не визнавалися, а тому правові підстави для їх незастосування були відсутні.

Разом з тим, судами встановлено, що позивач не подав Генеральному прокурору України у порядку, визначеному чинним законодавством, заяву про переведення на відповідну посаду прокурора в обласній прокуратурі, яка б містила відомості про його намір пройти атестацію, його згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур і умов проведення атестації.

Водночас, судами враховано, що у пункті 57 постанови від 26.11.2020 у справі №200/13482/19-а Верховний Суд зазначив, що саме неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію в силу вимог пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 за виключними обставинами покликаючись на те, що рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) за конституційною скаргою ОСОБА_3 (далі Рішення від 01.03.2023) визнано неконституційним пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі Закон № 113-ІХ), який набув чинності 25.09.2019, а отже є підстави для перегляду цього судового рішення у зв`язку з виключними обставинами.

Так, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2021 (справа № 808/1628/18, розглянута у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду) сформував правовий висновок щодо практичного застосування положень зазначеної норми КАС України.

Так, Верховний Суд зазначив, що «положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення "ще не виконане", яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також "розширеного тлумачення" про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу №808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством».

Окремо Верховний Суд зазначив: «…не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання».

Зважаючи на вищенаведене, суд не знаходить підстав для не врахування правового висновку об`єднаної палати у справі, що розглядається.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач у цій справі просить переглянути за виключними обставинами в порядку статті 361 КАС України судове рішення, яким йому у задоволенні позову відмовлено.

У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Таким чином, з огляду на наведений вище правовий висновок правові підстави для задоволення заяви позивача в цьому випадку - відсутні.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 у справі №3-5/2022(9/22) може бути підставою для перегляду відповідного судового рішення, проте за певних умов (якщо рішення ще не виконане).

Крім того, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04.08.2022 у справі №280/5907/19.

З урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року за виключними обставинами, скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року та прийняття нового рішення.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає що заява задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295, 368, 369 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами та залишити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року по справі №420/4232/20 в силі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255, 369 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Одеська обласна прокуратура (, адреса: вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026);

Відповідач: прокурор Одеської області Вихор Максим Анатолійович (, адреса: вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026)

Головуючий суддя П.П. Марин

Суддя Е.В. Катаєва

Суддя Р.В. Караван