Справа № 580/12469/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року справа № 580/12469/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.12.2024 № 32 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком періоди його роботи у СТОВ Зоря с. Мельники (колгосп Зоря комунізму) та періоди військової служби з 23.07.1982 по 25.10.1999 роки згідно із записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 02.08.1982;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.11.2024 про призначення пенсії за віком.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що в ході розгляду документів для призначення пенсії за віком до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 23.07.1982 по 25.10.1999 згідно записів трудової книжки колгоспника ( НОМЕР_1 ), оскільки відсутні відомості на підставі чого внесено записи про встановлений та виконаний річний мінімум в громадському господарстві. Крім того, в довідці від 21.09.2023 № 192 прізвище особи, зазначене як ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним заявника ( ОСОБА_3 ). Дійсно, у трудовій книжці помилково зазначено прізвище ОСОБА_2 і виправлена буква и на і та зазначена дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 - перекреслена та вказана правильна дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Помилкова дата народження вказана, також у військовому квитку ІНФОРМАЦІЯ_1 , але у виданій довідці ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.09.2023 вже правильно вказана дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 та вказано всі періоди військової служби, які збігаються з періодами військової служби зазначеної у військовому квитку. Також, у документах архівного фонду СТОВ Зоря с. Мельники (колгосп Зоря комунізму) у книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспника та у книгах обліку оплати праці і заробітку колгоспника за період з липня по листопад 1982 р.; з квітня 1985 р. по березень 2000 р. є такі відомості про трудову діяльність ОСОБА_4 (ім`я так у документах). Вищезазначені помилки можна пояснити тільки тим, що у ті періоди життя документацію вели в умовах русифікації, і посадові особи дуже часто робили помилки в таких документах, де були наявні голосні букви и і і.

Разом з тим, представник зазначає, що іншої людини з таким прізвищем ОСОБА_5 та датою народження ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 не має, що підтверджує, що посадові особи, які заповнювали документи допустили орфографічні помилки та переплутали дати народження.

Представник позивача стверджує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Також представник позивача зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки, зокрема, у разі недотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Ухвалою від 19.12.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.12.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши що до страхового стажу не враховано: період роботи з 23.07.1982 по 25.10.1999 згідно записів трудової книжки колгоспника ( НОМЕР_1 ), оскільки відсутні відомості на підставі чого внесено записи про встановлений та виконаний річний мінімум в громадському господарстві. Крім того, в довідці від 21.09.2023 № 192 прізвище особи, зазначене як ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним заявника ( ОСОБА_3 ).

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

27.11.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком.

Рішенням від 03.12.2024 № 32 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, зазначивши, що до страхового стажу не враховано: період роботи з 23.07.1982 по 25.10.1999 згідно записів трудової книжки колгоспника ( НОМЕР_1 ), оскільки відсутні відомості на підставі чого внесено записи про встановлений та виконаний річний мінімум в громадському господарстві. Крім того, в довідці від 21.09.2023 № 192 прізвище особи, зазначене як ОСОБА_2 , не відповідає паспортним даним заявника ( ОСОБА_3 ).

Рішення Головного управління про відмову у призначенні пенсії за віком позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, який був чинним на час членства у колгоспі позивача (далі Основні положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно із пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних положень).

Цією постановою також затверджений зразок трудової книжки колгоспника, який передбачає, що трудова книжка колгоспника містить окремі розділи, зокрема: ІІІ членство в колгоспі, де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV відомості про роботу відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V трудова участь у громадському господарстві встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Суд встановив, що за даними трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 позивач:

- 23.07.1982 прийнятий в члени колгоспу Зоря комунізму;

- 27.08.1992 назву колгоспу Зоря комунізму змінено на Колгосп Зоря;

- 25.10.1999 членство у колгоспі припинено у зв`язку із реорганізацією Колгоспу Зоря у СТОВ Зоря.

Відповідно до відомостей трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 позивач:

- 23.07.1982 прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка в колгосп Зоря комунізму;

- з 13.11.1982 по 26.11.1984 проходив військову службу у рядах радянської армії (підтверджується відомостями військового квитка НОМЕР_2 );

- у 1985 прийнятий в колгосп Зоря комунізму трактористом;

- з 29.11.1987 по 31.08.1988 проходив надстрокову військову службу (підтверджується відомостями військового квитка НОМЕР_2 , довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.08.2023 № 1/1158);

- 26.10.1999 переведений трактористом на роботу у СТОВ Зоря у зв`язку із реорганізацією Колгоспу Зоря.

Відповідно до архівної довідки трудового архіву Чорнобаївської селищної ради від 21.09.2023 № 192 відображено встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі позивача: 1982 рік 90 (відсутні відомості про встановлений мінімум); 1985 рік 197 із 220; 1986 рік 258 із 240; 1987 рік 253 із 220; 1988 рік 61 із 240; 1989 рік 269 із 240; 1990 рік 260 із 240; 19910 рік 253 із 240; 1992 рік 247 із 240; 1993 рік 250 із 240; 1994 рік 246 із 240; 1995 рік 257 із 240; 1996 рік 266 із 240; 1997 рік 227 із 240; 1998 рік 269 із 240; 1999 рік 275+5 (відсутні відомості про встановлений мінімум).

Довідка видана на підставі Ф-02, оп. 1-о книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника.

Аналіз трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 у сукупності із відомостями архівної довідки від 21.09.2023 № 192 вказують про наявність відомостей, необхідних для врахування спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу, зокрема і щодо виконання річного мінімуму трудової участі позивача у спірний період. Суд врахував, що архівна довідка містить посилання на первинні документи, на підставі яких зазначено відомості про трудову діяльність позивача у спірний період. За вказаних обставин, відмову відповідача у врахуванні спірного періоду до страхового стажу з підстав відсутності відомостей на підставі чого внесено записи про встановлений та виконаний річний мінімум в громадському господарстві суд вважає необґрунтованою.

Неврахування відповідачем відомостей архівної довідки від 21.09.2023 № 192 з підстав невідповідності паспортним даним заявника ( ОСОБА_6 ) суд також вважає необґрунтованим, оскільки аналіз відомостей архівної довідки від 21.09.2023 № 192 у зіставленні із відомостями трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 (а саме, посада, періоди роботи, місце роботи) вказують на те, що архівна довідка від 21.09.2023 № 192 підтверджує трудовий період роботи саме позивача. У свою чергу зазначення у первинних документах прізвища позивача із різницею у одній букві може вважатись допущенням технічної описки, що не може у цьому випадку впливати на право позивача на врахування періодів його роботи.

За вказаних обставин суд не вбачає підстав для відмови в зарахуванні періодів роботи позивача з 23.07.1982 по 12.11.1982, з 30.04.1985 по 28.11.1987, з 01.09.1988 по 25.10.1999 до його страхового стажу, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.12.2024 № 32.

У свою чергу позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди військової служби суд вважає необґрунтованими, оскільки аналіз спірного рішення вказує на те, що відповідач не відмовляв у його врахуванні, натомість відмова відповідача стосувалась виключно періодів роботи згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 .

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у цьому випадку належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (як орган, який прийняв протиправне рішення) повторно розглянути заяву позивача від 27.11.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши періоди роботи з 23.07.1982 по 12.11.1982, з 30.04.1985 по 28.11.1987, з 01.09.1988 по 25.10.1999 до страхового стажу позивача.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачем судових витрат, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 03.12.2024 № 32 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.11.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши періоди роботи з 23.07.1982 по 12.11.1982, з 30.04.1985 по 28.11.1987, з 01.09.1988 по 25.10.1999 до його страхового стажу.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 20.01.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК