Справа № 160/10453/24
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» та Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов?язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» та Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якій позивач просить:
-визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89) щодо нерозгляду заяв засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про ініціювання переведення останнього до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)» від 10.07.2023, 04.09.2023 та 27.11.2023;
-визнати протиправними дії Державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» щодо проведення ініціювання питання переведення засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)», підготовки документів для такого переведення, що були проведенні без участі засудженого ОСОБА_1 , та без його ознайомлення;
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» (витяг Nє 25 з протоколу засідання комісії) від 13.12.2023 щодо направлення матеріалів стосовно засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на розгляд до Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо його подальшого переведення до ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»;
- визнати протиправним та скасувати рішення Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 23.12.2023 (витяг №4 з протоколу засідання комісії від 23.12.2023) щодо переведення засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)»;
-зобов?язати Міжрегіональну комісію з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повторно розглянути з врахуванням норм ст. 93 КВК України та заяв засудженого ОСОБА_1 питання переведення засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)», та направити матеріали на розгляд Центральної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Міністерства юстиції;
-постановити окрему ухвалу, якою зобов?язати уповноважених посадових осіб притягнути до адміністративної відповідальності керівника Державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» за його бездіяльність пов?язану з не розглядом заяв ОСОБА_1 від 10.07.2023 року, 04.09.2023 року та 27.11.2023 року;
-стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2024 позовну заяву повернуто позивачеві.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.08.2024 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду про повернення позову скасовано. Справу направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 24.01.2020 засуджений до довічного позбавлення волі. Рішенням Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань ОСОБА_1 було направлено із ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)» до сектору максимального рівня безпеки для чоловіків, які засуджені до довічного позбавлення волі ДУ «Дніпровська виправна колонія (Nє89)», Nє1.17/22-2023 від 31.05.2023, наряд 3/1-9895/Мл від 31.05.2023 року. Так, 03.07.2023 засудженого ОСОБА_1 переміщено для подальшого відбування покарання до ДУ «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» де останній перебував до кінця 2023 року. Під час перебування останнього в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89) ОСОБА_1 неодноразово, а саме: 10.07.2023, 04.09.2023, 27.11.2023 начальнику установи були подані заяви про переведення останнього відповідно до вимог КВК України з ДУ «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)», проте дані заяви розглянуто не було. Крім того, 21.12.2023 Міжрегіональною комісією було прийнято рішення відносно засудженого ОСОБА_1 1990 р.н. про його переведення для подальшого відбування покарання з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)". Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, зважаючи на те, що матір ОСОБА_2 1962 року народження та брат проживають у смт. Нижнє Солотвино, 4, Ужгородського р-ну, Закарпатській області.
Від представника державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Станом на 13.12.2023 в особовій справі Nє 4Г-23 засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 заяви від 10.07.2023, 04.09.2023, 27.11.2023 на ім?я начальника установи про переведення останнього відповідно до вимог КВК України з державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» до державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)» не містяться в матеріалах справи. При вивченні журналу вхідної кореспонденції встановлено, що заяви від 10.07.2023, 04.09.2023, 27.11.2023 не проходили реєстрацію. Також, відповідач звертає увагу суду, що заяви, які були надані позивачем до позовної заяви не містять резолюції начальника установи щодо виконання цих документів, не має засвідчення справжності підпису ОСОБА_1 начальником СМРБ та відсутній номер вхідної реєстрації. Станом на 13.12.2023 в державній установі «Дніпровська виправна колонія (Nє89)», в секторі максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловікам засудженим до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, відбувало покарання 32 особи (без урахування двох засуджених, які тимчасово вибули з установи для проходження лікування). Дотримуючись норм жилої площі на одного засудженого, встановленої вимогами статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України та з урахуванням наявності камер для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, в секторі максимального рівня безпеки при державній установі «Дніпровська виправна колонія (Nє 89)» може утримуватися 28 засуджених до довічного позбавлення волі. З метою уникнення перенаповнення максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє 89)» керівництвом державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє 89)» було прийнято рішення розглянути на комісії установи матеріали на засуджених до довічного позбавлення волі, які мали б можливість відбувати покарання в державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (Nє 11)». За результатами розгляду було прийнято рішення про направлення на розгляд міжрегіональної комісії з питань визначення особам засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, щодо їх переведення до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримається дві особи державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (Nє 11)», відповідно до пункту 8 розділу IV «Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення ...», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 Nє680/5.
Рішення комісії державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє 89)» 13.12.2023, було оголошено шляхом зачитування вголос ОСОБА_1 та надано йому для ознайомлення. Але, позивач відмовився ознайомлюватися з витягом Nє 25 від 13.12.2023, у звязку з чим складений акт від 13.12.2023 про відмову ознайомлення з зазначеним витягом. З витягом Nє4 протоколу засідання міжрегіональної комісії від 21.12.2023 засуджений до довічного позбавлення волі ознайомився та претензій не мав, про що свідчить його особистий підпис на документі, копія якого міститься в матеріалах справи.

На підставі наряду від 21.12.2023 Nє9914/5-2023 та відповідно до графіку руху планових варт, засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи державної установи «Вільнянська установа покарань (Nє11)», для подальшого відбування покарання.

Таким чином, рішення засідання міжрегіональної комісії від 21.12.2023 щодо переведення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє 89)» до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи державної установи «Вільнянська установа виконання покарань (Nє 11)», для подальшого відбування покарання, схвалено виходячи з необхідності усунення перенаповнення сектору максимального рівня безпеки приміщення камерного типу та необхідності дотримання норм жилої площі на одного засудженого, дотримуючись вимог статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Щодо моральної шкоди, представник відповідача зазначив наступне. Стаття 1167 Цивільного кодексу України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом третім постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник відповідача вважає, що в позовній заяві відсутні будь-які докази на підтвердження чи факту спричинення моральної шкоди, чи причинно-наслідкового зв`язку між діями державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та спричиненням моральної шкоди, а також не надано жодних доказів завдання позивачеві фізичного болю, душевних страждань або приниження репутації фізичної особи (виписки з історії хвороби, дані медичного обстеження, докази втрати репутації тощо).

Від Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції до суду надійшов відзив, в якому зазначено наступне. В грудні 2023 року до Міжрегіонального управління надійшли матеріали з державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" стосовно ОСОБА_1 . Зокрема, Подання адміністрації державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" щодо переведення засудженого з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання в приміщеннях камерного типу до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)" на ОСОБА_1 . Подання було мотивоване п.8 розділу IV Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 Nє680/5.

У зазначених матеріалах містився витяг з протоколу засідання комісії державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст.81, 107 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м?яким ст.82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", переведення засуджених на підставах, встановленого статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151' КВК України, в якому мались відомості стосовно прийнятого рішення про направлення матеріалів стосовно засудженого ОСОБА_1 на розгляд Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, щодо його переведення з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання в приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)".

Відповідно до вказаного витягу з протоколу засідання, зазначене рішення було прийнято з метою уникнення перенаповнення сектору максимального рівня безпеки приміщення камерного типу та дотримання норм жилої площі на одного засудженого. На підтвердження перенаповнення сектору максимального рівня безпеки приміщення камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" до зазначених матеріалів додавалась відповідна довідка. Начальником Міжрегіонального управління було погоджено Подання, а матеріали були розглянуті міжрегіональною комісією з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - Міжрегіональна комісія). 21.12.2023 Міжрегіональною комісією було прийнято рішення відносно засудженого ОСОБА_1 1990 р.н. про його переведення для подальшого відбування покарання з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)". Дане рішення було оформлено протоколом засідання Міжрегіональної комісії, в якому зазначено підстави для переведення ОСОБА_1 . Зокрема зазначено пункт 8 розділу IV Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 Nє680/5.

Таким чином, розгляд Міжрегіональною комісією питання щодо переведення ОСОБА_1 з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)", здійснювався виходячи з необхідності усунення перенаповнення сектору максимального рівня безпеки приміщення камерного типу та необхідності дотримання норм жилої площі на одного засудженого. В межах зони діяльності Міжрегіонального управління Дніпропетровська, Донецька, Запорізька області - постанова Кабінету Міністрів України Nє348 від 18.05.2016 сектори максимального рівня безпеки утворені при державній установі "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)", при державній установі "Дніпровська установа виконання покарань (Nє4)", при державної установи "Криворізька установа виконання покарання (Nє 3)", при державній установі "Дніпровська виправна колонія (Nє89)".

Проте, станом на 21.12.2023 вільні місця в секторі максимального рівня безпеки, де можуть триматись засуджені до довічного позбавлення волі, були лише в державній установі "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)".

Таким чином, оскільки рішення про переведення ОСОБА_1 з державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)" до установи виконання покарань, яка знаходиться в межах зони діяльності Міжрегіонального управління, приймалось Центральною комісією Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, то Міжрегіональна комісія, розглянувши матеріали підготовлені та надані державною установою "Дніпровська виправна колонія (Nє89)", правомірно прийняла рішення від 21.12.2023 про переведення ОСОБА_1 до установи виконання покарань, яка знаходиться в межах зони діяльності Міжрегіонального управління, а саме: до Державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11) ". Крім того, відповідно до довідки Nє5-401 від 26.09.2024, виданої державною установою "Вільнянська установа виконання покарань (1є11)", ОСОБА_1 1990 р.н. 27.03.2024 звернувся до державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)" з клопотанням про переведення його для подальшого відбування покарання до державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)". 28.03.2024 вказана заява разом із матеріалами була направлена до Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань. 08.04.2024 ОСОБА_1 на підставі наряду Департаменту з виконання кримінальних Nє2838//3/1//7-52-24 від 29.03.2024 було етаповано до державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)". З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород Закарпатської області, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 24.01.2020 засуджений до довічного позбавлення волі.

Рішенням Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань ОСОБА_1 було направлено із ДУ «Закарпатська установа вико покарань (Nє9)» до сектору максимального рівня безпеки для чоловіків, які засуджені до довічного позбавлення волі ДУ «Дніпровська виправна колонія (Nє89)», Nє1.17/22-2023 від 31.05.2023, наряд 3/1-9895/Мл від 31.05.2023. В подальшому, 03.07.2023 засудженого ОСОБА_1 було переміщено для подальшого відбування покарання до ДУ «Дніпровська виправна колонія (Nє89)», де останній перебував до кінця 2023 року.

В грудні 2023 року до Міжрегіонального управління надійшли матеріали з державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" стосовно ОСОБА_1 .. Зокрема, Подання адміністрації державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" щодо переведення засудженого з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання в приміщеннях камерного типу до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)" на ОСОБА_1 .

Подання було мотивоване п.8 розділу IV Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 Nє680/5.

У зазначених матеріалах містився витяг з протоколу засідання комісії державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст.81, 107 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м??яким ст.82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", переведення засуджених на підставах, встановленого статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151' КВК України, в якому мались відомості стосовно прийнятого рішення про направлення матеріалів стосовно засудженого ОСОБА_1 на розгляд Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, щодо його переведення з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання в приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)".

Відповідно до вказаного витягу з протоколу засідання, зазначене рішення було прийнято з метою уникнення перенаповнення сектору максимального рівня безпеки приміщення камерного типу та дотримання норм жилої площі на одного засудженого. На підтвердження перенаповнення сектору максимального рівня безпеки приміщення камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" до зазначених матеріалів додавалась відповідна довідка.

Начальником Міжрегіонального управління було погоджено Подання, а матеріали були розглянуті міжрегіональною комісією з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - Міжрегіональна комісія).

21.12.2023 Міжрегіональною комісією було прийнято рішення відносно засудженого ОСОБА_1 1990 р.н. про його переведення для подальшого відбування покарання з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)" до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)". Зазначене рішення було оформлено протоколом засідання Міжрегіональної комісії, в якому зазначено підстави для переведення ОСОБА_1 . Зокрема зазначено пункт 8 розділу IV Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 Nє680/5. Таким чином, розгляд Міжрегіональною комісією питання щодо переведення ОСОБА_1 з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (Nє89)", здійснювався виходячи з необхідності усунення перенаповнення сектору максимального рівня безпеки приміщення камерного типу та необхідності дотримання норм жилої площі на одного засудженого.

В межах зони діяльності Міжрегіонального управління Дніпропетровська, Донецька, Запорізька області (постанова Кабінету Міністрів України Nє348 від 18.05.2016) сектори максимального рівня безпеки утворені при державній установі "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)", при державній установі "Дніпровська установа виконання покарань (Nє4)", при державної установи "Криворізька установа виконання покарання (Nє 3)", при державній установі "Дніпровська виправна колонія (Nє89)".

Проте, станом на 21.12.2023 вільні місця в секторі максимального рівня безпеки, де можуть триматись засуджені до довічного позбавлення волі, були лише в державній установі "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)".

Таким чином, оскільки рішення про переведення ОСОБА_1 з державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)" до установи виконання покарань, яка знаходиться в межах зони діяльності Міжрегіонального управління, приймалось Центральною комісією Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, то Міжрегіональна комісія, розглянувши матеріали підготовлені та надані державною установою "Дніпровська виправна колонія (Nє89)", прийняла рішення від 21.12.2023 про переведення ОСОБА_1 до установи виконання покарань, яка знаходиться в межах зони діяльності Міжрегіонального управління, а саме до Державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11) ".

Відповідно до довідки Nє5-401 від 26.09.2024, виданої державною установою "Вільнянська установа виконання покарань (1є11)", ОСОБА_1 1990 р.н. 27.03.2024 звернувся до державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)" з клопотанням про переведення його для подальшого відбування покарання до державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)". 28.03.2024 вказана заява разом із матеріалами була направлена до Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань. 08.04.2024 ОСОБА_1 на підставі наряду Департаменту з виконання кримінальних Nє2838//3/1//7-52-24 від 29.03.2024 було етаповано до державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)".

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з частиною 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України, кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Відповідно до частини 2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (частина 4 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Згідно з частиною 6 статті 57 Кримінально-виконавчого кодексу України допускається переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого для розміщення засудженого за місцем проживання його близьких родичів за наявності поважних причин, що перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цьому виправному центрі.

Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, за поданням адміністрації виправного центру, погодженим з начальником відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, та спостережною комісією.

Відповідно до положень статті 93 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого. Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 №680/5 затверджено Положення про центральну та міжрегіональну комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28.02.2017 за №266/30134 (далі - Положення №266/30134).

Відповідно до абзацу 16 пункту 2 розділу I Положення № 266/30134 центральна комісія - колегіальний орган, що утворюється в Департаменті, який в межах компетенції розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів, визначає засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, здійснює їх направлення і переведення для відбування покарання до установ (дільниць виправних центрів, секторів), коли вирішення таких питань виходить за межі повноважень міжрегіональної комісії, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів.

Згідно розділу ІІ Положення №266/30134 міжрегіональна комісія утворюється наказом керівника міжрегіонального управління у кількості не менше семи осіб.

До складу міжрегіональної комісії обов`язково входять керівники підрозділів з контролю за виконанням судових рішень, оперативної роботи, підрозділів режиму, нагляду та безпеки міжрегіонального управління.

Керівник міжрегіонального управління затверджує склад міжрегіональної комісії, призначає голову, заступника голови та секретаря комісії. Головою міжрегіональної комісії призначається заступник керівника міжрегіонального управління. Секретарем міжрегіональної комісії є керівник підрозділу з контролю за виконанням судових рішень міжрегіонального управління.

Розділом IV Положення №266/30134 закріплено, що у своїй діяльності центральна та міжрегіональна комісії керуються Конституцією України та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, іншими актами законодавства, Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року N 228, вироком суду, а також цим Положенням та матеріалами про особу засудженого.

Формою роботи комісій є засідання. Засідання скликаються залежно від потреби прийняття рішення, надходження запитів, звернень, листів тощо, але не рідше одного разу на місяць та не пізніше ніж протягом 30 днів з дня надходження звернення.

Центральна та міжрегіональна комісії мають право залучати спеціалістів органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів та інших установ для розгляду і вирішення питань, що належать до їх компетенції.

Засідання центральної та міжрегіональної комісій вважаються правоможними, якщо на них присутні не менше ніж дві третини їх складу. Рішення комісії приймається простою більшістю голосів присутніх членів комісії з урахуванням висновків її членів. У разі рівного розподілу голосів голос головуючого є вирішальним.

Член комісії у разі незгоди з рішенням, прийнятим комісією, має право у письмовій формі викласти свою окрему думку, яка додається до протоколу засідання комісії.

Відповідно до розділу V Положення №266/30134 рішення центральної та міжрегіональної комісій оформлюються протоколом засідання комісії щодо визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі (додаток 1), та протоколом засідання комісії щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, до установ виконання покарань (дільниць виправних центрів, секторів) (додаток 2).

Протокол засідання комісії підписують усі присутні на засіданні члени комісії.

Про прийняте центральною або міжрегіональною комісією рішення уповноваженим представникам органів, громадських об`єднань, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації чи заінтересованим особам, якими було ініційоване питання, надається витяг з протоколу засідання комісії (додаток 3), засудженому рішення оголошується під підпис на витягу з протоколу засідання комісії.

Серед основних завдань центральної комісії є, зокрема: розгляд питань щодо переведення засуджених з однієї установи виконання покарань до іншої згідно з вимогами статей 50, 57, 93, 100, 101, 147, 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України (абзац 6 пункту 2 розділу ІІ Положення №266/30134).

Порядок переведення засуджених врегульовано Положенням про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 №680/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.02.2017 №265/30133 (далі - Положення № 265/30133).

Так, пункт 1 розділу ІV Положення № 265/30133 передбачено, що переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави «відповідно до місця проживання засудженого до засудження» здійснюється на підставі заяви засудженого, підпис якого засвідчує керівник виправної чи виховної колонії. До заяви про переведення додається довідка-витяг з особової справи засудженого, копія паспорта (іншого документа, що посвідчує особу) та документа, що підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування до засудження. Заява засудженого подається через адміністрацію виправної чи виховної колонії до міжрегіональної або центральної комісії.

Пунктом 2 розділу ІV Положення №265/30133 встановлено, що переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави «відповідно до місця постійного проживання близьких родичів засудженого» здійснюється на підставі заяви засудженого або близького родича (за письмовою згодою засудженого). Підпис засудженого на заяві засвідчує керівник виправної чи виховної колонії. Заява подається через адміністрацію виправної чи виховної колонії до міжрегіональної або центральної комісії.

У заяві про переведення має міститися додаткова інформація щодо близьких родичів засудженого відповідно до ступеня їх спорідненості та місця їх постійного проживання.

До заяви про переведення додаються довідка-витяг з особової справи засудженого, копія паспорта засудженого та близьких родичів (іншого документа, що посвідчує особу), а також оригінали або нотаріально засвідчені копії довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування близького родича, який звернувся із заявою, документів, що підтверджують наявність родинних стосунків (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо).

До свідоцтва про народження дитини засудженого додатково додаються довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини та інформація служби у справах дітей за місцем проживання дитини та за місцем проживання засудженого про позбавлення або поновлення його батьківських прав.

Згідно з пунктом 17.1 Європейських пенітенціарних правил по можливості, ув`язнені повинні направлятися для відбуття покарання в пенітенціарні установи, розташовані поблизу від міста проживання або місць соціальної реабілітації. При розподілі варто враховувати вимоги, пов`язані із продовженням кримінального розслідування та забезпеченням безпеки, а також потребу створення відповідного режиму для всіх ув`язнених. По можливості, варто узгоджувати з ув`язненим первісно призначене для нього місце відбуття покарання та будь-які наступні переведення з однієї пенітенціарної установи до іншої.

Так, в матеріалах справи містяться заяви про переведення останнього відповідно до вимог КВК України з ДУ «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)» від 10.07.2023, 04.09.2023, 27.11.2023, адресовані начальнику установи. Проте, підпис засудженого на заяві не засвідчено керівником виправної колонії, документи до заяви не долучені, жодних відміток отримання таких заяв працівниками виправної колонії немає, відсутній номер вхідної реєстрації. Отже оскільки в матеріалах відсутні докази отримання начальником установи «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» вищевказаних заяв, тому позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89) щодо нерозгляду заяв засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про ініціювання переведення останнього до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)» від 10.07.2023, 04.09.2023 та 27.11.2023 не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 розділу І вказаного Положення міжрегіональна комісія - колегіальний орган, що утворюється в міжрегіональному управлінні, який в межах компетенції визначає засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, здійснює направлення і переведення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі в межах зони діяльності міжрегіонального управління.

Наказом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №56/ОД-2023 від 09.11.2023 було утворено міжрегіональну комісію з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (копія наказу додана до позовної заяви).

Наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 №680/5 затверджено Порядок визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі та їх переведення, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.02.2017 року за № 265/30133.

Відповідно до пункту 8 розділу IV вказаного Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою уникнення перенаповнення установи виконання покарань, дотримання норми жилої площі на одного засудженого, переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, до установи виконання покарань (сектору) відповідного рівня безпеки (виду установи) здійснюється центральною або міжрегіональною комісією за поданням адміністрації установи виконання покарань щодо переведення засудженого до установи виконання покарань (сектору) відповідного рівня безпеки (виду установи) (додаток 8), погодженим керівником міжрегіонального управління або керівником Департаменту щодо установ центрального та південного регіонів.

У разі переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру (дільниці виправного центру) до іншого виправного центру (дільниці виправного центру) таке переведення здійснюється у порядку, встановленому пунктом 5 цього розділу.

У таких випадках засуджений має утримуватись в установі виконання покарань (секторі) відповідного рівня безпеки (виду установи), найближчій (найближчому) до місця його проживання до засудження або, за бажанням засудженого, місця постійного проживання його родичів.

Таким чином, Міжрегіональна комісія повинна розглядати питання щодо переведення на підставі того пакета документів, який їй було подано на розгляд, та тих документів, які є в її розпорядженні станом на момент прийняття відповідного рішення.

Зазначене рішення було оформлено протоколом засідання Міжрегіональної комісії, в якому зазначено підстави для переведення ОСОБА_1 , зокрема - пункт 8 розділу IV Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 №680/5.

Таким чином, розгляд Міжрегіональною комісією питання щодо переведення ОСОБА_1 з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)", здійснювався виходячи з необхідності усунення перенаповнення сектору максимального рівня безпеки приміщення камерного типу та необхідності дотримання норм жилої площі на одного засудженого.

Те, що вказане переведення дійсно здійснювалось керуючись саме зазначеними підставами, підтверджує і той факт, що державною установою "Дніпровська виправна колонія (№89)" до Міжрегіонального управління було направлено матеріали, які мотивовані пунктом 8 розділу IV Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 року №680/5, щодо переведення на 4 осіб засуджених до довічного позбавлення волі, в тому числі і на ОСОБА_1 .

За результатами розгляду яких Міжрегіональною комісією були прийняті рішення про переведення для подальшого відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками, засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (№11)".

Таким чином, переведенням засудженого до довічного позбавлення волі з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)", було усунено перенаповнення.

В секторі максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)", який розрахований на утримання 28 осіб станом на 14.12.2023, утримувалось 32 особи (без урахування двох засуджених, які тимчасово вибули з установи, для проходження лікування).

У межах зони діяльності Міжрегіонального управління (Дніпропетровська, Донецька, Запорізька області) сектори максимального рівня безпеки утворені при державній установі "Вільнянська установа виконання покарань (№11)", при державній установі "Дніпровська установа виконання покарань (№4)", при державної установи "Криворізька установа виконання покарання (№ 3)", при державній установі "Дніпровська виправна колонія (№89)".

Станом на 21.12.2023 вільні місця в секторі максимального рівня безпеки, де можуть триматись засуджені до довічного позбавлення волі, були лише в державній установі "Вільнянська установа виконання покарань (№11)".

Позивач обґрунтовує протиправність переведення до "Вільнянська установа виконання покарань (№11)"тим, що «установа розташована за 1200 км. від його місця проживання та місця проживання його родини». Проте, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 було направлено із ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)» до сектору максимального рівня безпеки для чоловіків, які засуджені до довічного позбавлення волі ДУ «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» рішенням Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Nє1.17/22-2023 від 31.05.2023, з яким позивач погодився та не оскаржував його.

Рішення комісії державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє 89)» 13.12.2023, було оголошено шляхом зачитування вголос ОСОБА_1 та надано йому для ознайомлення. Але, позивач відмовився ознайомлюватися з витягом Nє 25 від 13.12.2023, згідно чого був складений акт від 13.12.2023 про відмову ознайомлення з вищезазначеним витягом.

З витягом Nє4 протоколу засідання міжрегіональної комісії від 21.12.2023 засуджений до довічного позбавлення волі ознайомився та претензій не мав, про що свідчить його особистий підпис на документі, копія якого міститься в матеріалах справи.

На підставі наряду від 21.12.2023 Nє9914/5-2023 та відповідно до графіку руху планових варт, засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено з сектору максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» до сектору максимального рівня безпеки для відбування покарання чоловіками засудженими до довічного позбавлення волі, у приміщеннях камерного типу, в яких тримаються дві особи державної установи «Вільнянська установа покарань (Nє 11)», для подальшого відбування покарання.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що Міжрегіональна комісія, розглянувши матеріали підготовлені та надані державною установою "Дніпровська виправна колонія (№89)", правомірно прийняла рішення від 18.12.2023 про переведення ОСОБА_1 до Державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (№11)".

Щодо зобов?язання Міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повторно розглянути з врахуванням норм ст. 93 КВК України та заяв засудженого ОСОБА_1 питання переведення засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)», та направлення матеріалів на розгляд Центральної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Міністерства юстиції, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки Nє5-401 від 26.09.2024, виданої державною установою "Вільнянська установа виконання покарань (1є11)", ОСОБА_1 1990 р.н. 27.03.2024 звернувся до державної установи "Вільнянська установа виконання покарань (Nє11)" з клопотанням про переведення його для подальшого відбування покарання до державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)". 28.03.2024 вказана заява разом із матеріалами була направлена до Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань. 08.04.2024 ОСОБА_1 на підставі наряду Департаменту з виконання кримінальних Nє2838//3/1//7-52-24 від 29.03.2024 було етаповано до державної установи "Закарпатська установа виконання покарань (Nє9)".

Враховуючи, що інші позовні вимоги є похідними від вказаних, по яких судом прийнято рішення про відмову у задоволенні, суд вважає за необхідне також відмовити у задоволенні і інших (похідних) вимог.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З системного аналізу вказаної норми суд доходить до висновку, що для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов`язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Згідно частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

При з`ясуванні фактів, з якими Закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог статей 1146, 1187 Цивільного кодексу України, які визначають підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути:

- порушення майнових (стаття 386, стаття 396 ЦК України);

- особистих немайнових прав особи (стаття 280 ЦК України), а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом або розірвання договору (стаття 611 ЦК України);

- прийняття неправомірних рішень, а також дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (стаття 1167 ЦК України);

- заподіяння каліцтва, іншого ушкодження здоров`я або смерті особи (стаття 1168 ЦК України) тощо.

Моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від наявності вини відшкодовується шкода у випадках, передбачених частиною 2 статті 1176 Цивільного кодексу України.

Питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема, вирішується, у таких випадках:

- поширення, у тім числі через засоби масової інформації, відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво;

- відшкодування шкоди, завданої майну та здоров`ю (наприклад, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, залиттям квартири);

- порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища;

- прийняття незаконних рішень, а також дії чи бездіяльність органу дізнання, судового слідства, прокуратури або суду;

- вчинення корупційного діяння;

- вчинення злочину;

- пошкодження майна;

- завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки;

- та інші випадки порушення прав особи.

Враховуючи вищевказані норми законодавства та обставини справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., так як позивачем протягом розгляду справи не надано допустимих та належних доказів завдання моральної шкоди з боку відповідачів.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову .

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (Nє89)» та Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов?язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська