Справа № 160/28560/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-
25.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі-відповідач), в якій позивач просить:
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової нагороди з червня 2024 по липень 2024 у зв`язку з перебуванням на лікуванні після отриманого поранення - протиправною;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити додаткову винагороду з червня 2024 по липень 2024 у зв`язку з перебуванням на лікуванні після отриманого поранення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 27.06.2024 під час захисту Батьківщини отримав акубаротравму. У подальшому позивач знаходився на лікуванні в КНП Барвінська з діагнозом акубаротравма з пошкодженням лівої б/п. За час перебування позивача на лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням під час захисту України відповідачем не було нараховано додаткову грошову винагороду, шо суперечить нормам постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, згідно з якої до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1 у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Позовну заяву від імені позивача підписано представником позивача адвокатом Суботіним Геннадієм Геннадійовичем (Договір № 08/08/2024/7 про надання юридичної (правничої) допомоги від 08.08.2024 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧК №000572 від 04.09.2014 року, ордер серії АЕ №1281200 від 08.08.2024 року).
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
16.12.2024 року від представника позивача адвоката Суботіна Геннадія Геннадійовича до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач виклав незгоду з твердженнями відповідача у відзиві на позову, зокрема зазначив, що позивач не отримував додаткової грошової нагороди за час перебування на лікуванні у зв`язку з пораненням.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.05.2024 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.05.2024 №389 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду солдата резерву 2 запасної роти, ВОС - 103061А, ШПК «солдат», посадовий оклад 2470 гривень на місяць, щомісячна премія в максимальному розмірі 590% від встановленого посадового окладу.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.06.2024 солдат ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків в районі виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відер і стримування збройної агресії.
Згідно з медичною картою стаціонарного хворого №2877/1023 та перевідним епікризом №2877/1023 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 в період з 28.06.2024 по 01.07.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Барвінська ЦМЛ» Ізюмського району Харківської області, з діагнозом BT, акубаротравма із порушенням лівої б/п.
Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого №2612, виписки №2612 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 в період з 01.07.2024 по 22.07.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні після поранення в КНП «Зіньківська міська центральна лікарня» Зіньківської міської Ради Полтавської області з діагнозом BT( 27.06.24), акубаротравма із порушенням цілісності лівої барабанної перетинки. Стан після лівобічної мірингопластики (02.07.24). Двобічна змішана приглухуватість. Пошкодження заднього рогу медіальнго меніску лівого коліна (МРТ 12.07.24). Остеоходроз попереково-крижового відділу хребта ускладнений множинними протрузіями МХД, L3 - L4; L4-L5; L5-S1, диформуючий спондилоартоз ( МРТ 12.07.24) з больовим м`язевотонічним синдромом, що підтверджується матеріалами справи.
Після виписки з лікарні, 23.07.2024 року позивач не повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2024 №714 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину та був виключений з грошового та речового забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 23.07.2024 року.
Даних про повернення позивача до військової частини НОМЕР_1 після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 немає.
16.09.2024 року адвокат позивача звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом №16/09, в якому просив відповідача надати належним чином завірену довідку про обставини травми у зв`язку з пораненням, отриманим 27.06.2024 під забезпечення та здійснення заходів пов`язаних із захистом Батьківщини від рф, довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України; інформацію та належним чином завірені копії документів щодо виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час перебування на лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим 27.06.2024 під забезпечення та здійснення заходів пов`язаних із захистом Батьківщини від рф; копію картки особового рахунку ОСОБА_1 із зазначенням всіх видів нарахувань за 2024 рік.
Однак, відповідачем не було надано відповідь на запит представника позивача від 16.09.2024 року.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової нагороди з червня 2024 по липень 2024 у зв`язку з перебуванням на лікуванні після отриманого поранення протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснюється правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно з п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Відповідно до Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 25.06.2018 № 558, грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і дотепер.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З метою виконання вимог Постанови № 168 та врегулювання правовідносин щодо виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України передбаченого цією постановою грошового забезпечення, Адміністрацією Державної прикордонної служби України прийнято наказ від 31.03.2022 № 164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» (далі - Наказ № 164).
У пункті 2 Наказу № 164-АГ зазначено, що під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:
бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;
бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;
бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);
виконання польотів, пов`язаних з евакуацією військовослужбовців,. Цивільного населення, озброєння та інших матеріальних засобів з районів бойових дій;
виконання бойових завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Відповідно до п.3 Наказу № 164-АГ склад органів та підрозділів Держприкордонслужби, які брали участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій, визначати наказом Голови Державної прикордонної служби України у відповідності до рішень (наказів, директив, розпоряджень) Головнокомандувача Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходів здійснювати на підставі одного з таких документів:
бойового наказу (бойового розпорядження);
журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкту, на який було здійснено збройний напад, або артилерійський ракетний обстріл);
рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, КрМО, КаМО, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих aбo оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях у виконанні бойових (спеціальних) завдань із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.
В абз.2 ч.1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України
- самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертували - з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира;
- у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаку адміністративного або кримінального правопорушення за місяць, у якому здійсненне таке правопорушення.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок №260).
Згідно положеннями розділу XVI цього Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
В розділі XXXIV Порядку №260 видно, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у п.2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.05.2024 №389 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду солдата резерву 2 запасної роти, ВОС - 103061А, ШПК «солдат», посадовий оклад 2470 гривень на місяць, щомісячна премія в максимальному розмірі 590% від встановленого посадового окладу.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.06.2024 солдат ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків в районі виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відер і стримування збройної агресії.
Згідно з медичною картою стаціонарного хворого №2877/1023 та перевідним епікризом №2877/1023 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 в період з 28.06.2024 по 01.07.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Барвінська ЦМЛ» Ізюмського району Харківської області, з діагнозом BT, акубаротравма із порушенням лівої б/п.
Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого №2612, виписки №2612 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 в період з 01.07.2024 по 22.07.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні після поранення в КНП «Зіньківська міська центральна лікарня» Зіньківської міської Ради Полтавської області з діагнозом BT( 27.06.24), акубаротравма із порушенням цілісності лівої барабанної перетинки. Стан після лівобічної мірингопластики (02.07.24). Двобічна змішана приглухуватість. Пошкодження заднього рогу медіальнго меніску лівого коліна (МРТ 12.07.24). Остеоходроз попереково-крижового відділу хребта ускладнений множинними протрузіями МХД, L3 - L4; L4-L5; L5-S1, диформуючий спондилоартоз ( МРТ 12.07.24) з больовим м`язевотонічним синдромом, що підтверджується матеріалами справи.
Після виписки з лікарні, 23.07.2024 року позивач не повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, за час, починаючи з 27.06.2024 року (отримання військовослужбовцем поранення), він отримав додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, за червень 2024 року за 12 днів (19.06.2024-30.06.2024); за липень 2024 року - не отримував.
Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо вимоги про здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди позивачу за липень 2024 року, суд зазначає наступне.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут).
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно дотримуватись Конституції та Законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військові обов`язки.
Зокрема: необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
В ст.12 Статуту видно, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Статтею 14 Статуту визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.
Згідно ст.16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями
Стаття 26 Статуту, визначає, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №551-XIV. (далі Дисциплінарний статут).
Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту, встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.
Стаття 4 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
- бути пильним, зберігати державну таємницю;
- додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до ст.5 Дисциплінарного Статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».
Відповідно до розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (далі по тексту Статуту), щодо бездоганного і неухильного додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Зобов`язання кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та наказів командирів, молодитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статтями 11, 14, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України визначено зобов`язання кожного військовослужбовця свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Таким чином, встановлено ряд підстав для не включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 у конкретному місяці, зокрема, у разі відсутності документів, які підтверджують участь у бойових діях військовослужбовця.
Тобто, у разі перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні, медична документація має містити інформацію (основний діагноз) про поранення чи травму, саме у такому випадку військова частина зобов`язання включити військовослужбовця до наказу на виплату додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2024 №714 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину та був виключений з грошового та речового забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 23.07.2024 року.
Станом на теперішній час солдат ОСОБА_1 не повернувся до розташування підрозділу та службові обов`язки не виконує.
З огляду на викладене, позивач не надав доказів, щодо протиправного ненарахування та невиплати відповідачем додаткової винагороди. Проте, відповідачем доведено правомірність своїх дій.
Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.
Відповідно до положення ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як зазначено ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.
З огляду на відмову в задоволенні позову та звільнення позивача від сплати судового збору, розподіл витрат в даній судовій справі не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна