Справа № 300/5845/24
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2025 р. справа № 300/5845/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Аніщенко Катерина Михайлівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1), військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (відповідач-2), військової частини НОМЕР_2 (відповідач-3), за змістом якого (з урахуванням уточнення позовних вимог) просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ «Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» від 03.06.2024 № 213 виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову та направлення для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.06.2024 за № 158 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.07.2024 за № 275 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та звільнити його з військової служби.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.29).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача у справі №300/5845/24 - задоволено, зокрема, замінено неналежного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.69-70).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 залучено військову частину НОМЕР_2 до участі у справі № 300/5845/24 в якості співвідповідача та розгляд адміністративної справи № 300/5845/24 - розпочато спочатку (а.с.136-137).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог (а.с.156).
Відповідач-2 військова частина НОМЕР_1 , скористалася правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через підсистему «Електронний суд» 08.08.2024, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що відповідно до поіменного списку № 8/1/238 від 03.06.2024 військовозобов`язаних, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_4 у команду 169 НЦ, солдат ОСОБА_1 прибув у розпорядження військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, командир військової частини НОМЕР_1 при прийнятті наказу від 04.06.2024 за № 158, яким позивача зараховано до списків особового складу військової частини, діяв у відповідності до пункту 14 Розділу ІІ Інструкції № 280, внаслідок чого, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування вказаного наказу. Звернуто увагу суду, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2024 за № 219, військовослужбовець ОСОБА_1 від 29.07.2024 вважається таким, що вибув до нового місця служби, в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . Як висновок, військова частина НОМЕР_1 з 29.07.2024 не має можливості приймати відносно позивача жодних управлінських рішень в межах своєї компетенції (а.с.33-35).
Відповідач-3 військова частина НОМЕР_2 , скористалася правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через підсистему «Електронний суд» 14.10.2024, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що з 30.07.2024 солдат ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2024 № 275. Станом на дату подання відзиву на позовну заяву військовослужбовець на законних підставах перебуває на військовій службі, підстав для його звільнення у військової частини НОМЕР_2 немає. Крім того, документи, додані до позовної заяви, не місять відомостей про надання позивачу відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації (а.с.142-143).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзиви на позов, та в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Відповідно до змісту наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.06.2024 за № 213 солдата ОСОБА_1 направлено для проходження військової служби по мобілізації резервістів та військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку, які призвані на військову службу по мобілізації в складі команди № НОМЕР_1 (а.с.126).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 04.06.2024 за № 158 солдата ОСОБА_1 з 04.06.2024 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, призначено на посаду «курсант», ВОС-100 (а.с.57)
В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 29.07.2024 за № 219, солдата ОСОБА_1 з 18.07.2024 вважати таким, що вибув до нового місця служби, в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 (а.с.44).
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 30.07.2024 за № 275 солдата ОСОБА_1 з 30.07.2024 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", Закон "Про збройні сили України", Закон "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Щодо позовної вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу «Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» від 03.06.2024 № 213, який виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову та направлення для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , суд вказує на таке.
Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє досі.
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України № 2232-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частинами третьою та сьомою статті 1 Закону України № 2232-ХІІ встановлено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Пунктом 253 Указу Президента від 10 грудня 2018 року № 1153/2008 "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" (далі по тексту - Указ № 1153/2008) передбачено, що призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.
Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України № 2232-ХІІ.
Відповідно до пункту 4 частини першої та абзацу першого частини третьої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається, зокрема, день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 1 Указу № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація).
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі Закон України № 3543-XII).
Згідно зі статтею 1 Закону України № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини 8 статті 4 Закону України № 3543-XII, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Згідно із частиною п`ятою статті 22 Закону України № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Абзацом першим пункту 252 Указу № 1153/2008 передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Зокрема, відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону № 3543-XII у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Кабінет Міністрів України 23 лютого 2022 року постановою № 154 затвердив Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі по тексту - Положення № 154, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якого встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Так, однією із підстав на думку позивача для визнання наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» від 03.06.2024 № 213 протиправним є факт здійснення догляду за бабусею, яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього нагляду та допомоги за станом здоров`я, тобто в останнього наявна відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
В даному аспекті суд вказує на таке.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Цей порядок визначає, зокрема, порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Згідно з пунктами 56, 57 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку в розвідувальних органах, СБУ, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період наказами керівників відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ утворюються відповідні комісії. Надання військовозобов`язаним відстрочок комісіями, утвореними в розвідувальних органах, СБУ, здійснюється відповідно до цього Порядку.
Питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, комісією не розглядаються.
Пунктом 58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним працівникам (державним службовцям), які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, на території відповідальності якого вони розміщуються. До відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки подаються документи, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Відповідні органи, в яких працюють посадові (службові) особи, зазначені у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, надсилають завірену копію довідки про надання таким особам відстрочки (додаток 6) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, у якому така особа перебуває на військовому обліку.
За приписами пункту 60 цього Порядку комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Тобто, право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 280/6033/22.
Судом встановлено, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є особою з інвалідністю ІІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою серії ВТЭ-34 №047986. Заключення про умови та характер праці: "протипоказана важка фізична праця, робота пов`язана з тривалою ходьбою" (зворотна сторона а.с.10-11).
Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур, позивачем до відповідача-1 надавалися будь-які документи на підтвердження того, що він здійснює сторонній догляд за ОСОБА_3 та має право на відстрочку від призову.
Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення службовими особами відповідача-1 під час мобілізації протиправних дій щодо ОСОБА_1 суду не надано.
Тобто, аналізуючи обставини справи та чинне законодавство, відповідач-1 в даному випадку здійснював певні свої обов`язки в межах повноважень щодо призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, внаслідок чого, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що його призов на військову службу по мобілізації відповідач-1 здійснив з порушенням повноважень.
В судове засідання обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився.
Від захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про витребування від військової частини НОМЕР_1 інформації, яка підтверджує знаходження ОСОБА_4 на службі на теперішній час. Клопотання обґрунтовано тим, що обвинувачений у зв`язку із мобілізацією до теперішнього часу перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України.
Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 не заперечувала проти витребування вказаної інформації…
…Беручи до уваги те, що неявка в судове засідання обвинуваченого, участь якого у кримінальному провадженні є обов`язковою, та в матеріалах справи наявна інформація щодо проходження обвинуваченого ОСОБА_4 військової служби, тому суд вважає необхідним відкласти розгляд кримінального провадження та для забезпечення розгляду провадження витребувати інформацію щодо проходження військової служби у військової частини НОМЕР_1».
Водночас, доказів, щодо наявності інформації в Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей щодо засудження до відповідальності за скоєння кримінального правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відсутні.
Суд зазначає, що наразі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» чітко передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних.
Однак, аналізуючи вказану норму, обвинувачення в кримінальному провадженні не є правом або підставою для надання відстрочки, та у встановленому законодавством порядку такі особи можуть бути мобілізовані до лав Збройних Сил України.
Суд зазначає, що в даному випадку, відповідно до статті 335 КПК України, позивач, якщо був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, має право на зупинення судового провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.
Варто зазначити, що відповідно до статей 17 та 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Цей конституційний обов`язок реалізується через проходження громадянами України військової служби відповідно до закону.
Аналізуючи встановлені факти, доказів того, що у позивача наявні обставини, які звільняють від призову, під час винесення спірного наказу матеріали справи не містять, вказане свідчить про його добровільну згоду на призов на військову службу та реалізацію ним конституційного обов`язку, визначеного статтею 65 Конституції України.
Внаслідок чого, суд дійшов до переконання про те, що відповідач-1 у спірних правовідносинах забезпечив дотримання частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, позаяк ним взято до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом фактори, тобто, юридично правильно та документально обґрунтовано врахував, що відносно позивача відсутні об`єктивні дані, котрі б беззастережно та беззаперечно підтверджували існування такого стану здоров`я людини чи інших факторів, які нездоланно і непереборно заважають виконанню військового обов`язку громадянина України із захисту Батьківщини.
Крім того, слід звернути увагу на те, що визнання протиправними дій чи рішень відповідача-1, які стосуються мобілізації позивача, не відновлять порушених прав останнього, оскільки наслідком такого способу захисту прав позивача не може бути звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Правовідносин між позивачем та відповідачем-1, пов`язані з мобілізацією позивача, завершилися прийняттям наказу про призов під час мобілізації та направлення позивача до військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином, направлення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 свідчить про реалізацію такого наказу та виникнення нових правовідносин між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 , які стосуються не мобілізації, а проходження військової служби.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу відповідача-2 від 04.06.2024 за № 158 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що зазначає наступне.
Відповідно до пункту 2.8 Інструкції, зарахування до списків військової частини прибулого особового складу (прийом на роботу працівників) проводиться наказом по стройовій частині, у день прибуття особового складу до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є: для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця.
Як вже вказувалося судом, у спірному випадку наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов резервістів, військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» від 03.06.2024 № 213 солдата ОСОБА_1 направлено для проходження військової служби по мобілізації резервістів та військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку, які призвані на військову службу по мобілізації в складі команди № НОМЕР_1 (а.с.126).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 04.06.2024 за № 158 солдата ОСОБА_1 з 04.06.2024 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, призначено на посаду «курсант», ВОС-100 (а.с.57)
Спірний наказ видано на підставі поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_5 за № 8/1/238 від 03.06.2024 (а.с.125).
Відповідно, судом встановлено законність процедури зарахування позивача, оскільки, відповідний поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_5 за № 8/1/238 від 03.06.2024 на момент розгляду справи є чинними та відповідно до Інструкції є підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника).
То ж, суд зазначає, що командир відповідача-2 не мав права не зарахувати позивача до особового складу військової частини НОМЕР_1 , адже отримав усі передбачені чинним законодавством документи та беззаперечні правові підстави для видання оспорюваного позивачем наказу.
Суд вкотре звертає увагу, що матеріалами справи не підтверджено, що на момент прийняття оскаржуваних наказів позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи з інших законодавчо встановлених підстав.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що оскаржуваний у даній справі наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 04.06.2024 за № 158 є правомірним та таким, що прийнятий відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.07.2024 за № 275 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Так, відповідно до частини 13 статті 6 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.
Відповідно до підпункту 1 пункту 81 розділу IV "Призначення на посади та звільнення з посад" Положення № 1153/2008 призначення на посади здійснюється:
- військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) - Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі - номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
Пунктом 12 розділу І Положення № 1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 82 розділу IV Положення № 1153/2008 визначено види посад та вимоги при призначенні на посаду, зокрема, такі види посад, як: вищі, рівнозначні та нижчі посади.
Так, відповідно до підпункту 2 пункту 82 розділу IV Положення № 1153/2008 призначення військовослужбовців на посади здійснюється: на рівнозначні посади - у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби); для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця; за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; за сімейними обставинами - на особисте прохання; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування; у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності; у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України; вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах; у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій; у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
За приписами абзацу 2 пункту 257 розділу XIV Положення № 1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
Пунктом 112 розділу IV Положення № 1153/2008 визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Окрім того, абзацом 9 пункту 4.13 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, встановлено, що в особливий період, для доукомплектування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовці за набутим досвідом служби можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю без проведення відповідної підготовки (перепідготовки).
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що військовослужбовці Збройних Сил України можуть бути переведені на нове місце військової служби без згоди військовослужбовця, крім випадків, передбачених пунктом 112 Положення № 1153/2008.
Як встановлено судом, позивач з 30.07.2024 був прийнятий на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військову частину НОМЕР_2 , що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2024 №275 та довідкою військової частини НОМЕР_2 від 06.10.2024 за № 2998 (а.с.147).
Отже, відповідно до вимог підпункту 3 пункту 112 Положення № 1153/2008, ОСОБА_1 , як військовослужбовець, що проходить службу за призовом, міг бути переміщений у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
З матеріалів справи судом не встановлено обставин, які свідчать про наявність випадку, за якого необхідна згода позивача на переміщення його до іншої військової частини.
Враховуючи викладене в його сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.07.2024 за № 275 є таким, що прийнятий у встановленому Законом порядку, на підставі та в межах наданих повноважень, внаслідок чого, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Таким чином, оскільки позовна вимога про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та звільнити його з військової служби, є похідною вимогою, внаслідок чого, підстави для її задоволення також відсутні.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, в задоволенні позову слід відмовити.
З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ).

Співвідповідач:

Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.