Справа № 711/9293/24
Суддя: Кондрацька Н. М.
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9293/24
Провадження № 2-а/711/94/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року Придніпровський районний суд міста Черкаси в складі:

головуючого судді: Кондрацької Н.М.,

за участю секретаря: Мелещенко О.В., Буйновської А.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 04.09.2024 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено відносно нього постанову № 1223/М/2024 від 04.09.2024 року. При розгляді справи, який відбувся 04.09.2024 року в 15 годин 00 хвилин він був відсутній через хворобу. До сьогодні вказану вище постанову він не отримував, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 її направлено не було. Про наявність указаної постанови йому стало відомо 26.11.2024 лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2024 серії ВП № 76593605. У відповідності до ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Враховуючи, що оскаржувана постанова ним була отримана лише 26.11.2024 року, коли він на Укрпошті забрав листа від виконавчої служби, вважає, що наявні підстави для поновлення процесуального строку на подання цієї позовної заяви, враховуючи поважність причини пропуску відповідного строку. Відтак вважає за можливе заперечити та пояснити наступне: 03.09.2024 відносно нього, ОСОБА_1 , було складено працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 протокол № 1223/М/2024 про адміністративне правопорушення. В протоколі зазначалось, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 годин 00 хвилин 04.09.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 кабінет 214. Зазначає, що з 02.09.2024 він хворів, встановлений лікарем діагноз «J06.9 - Гостра інфекція верхніх дихальних шляхів», що підтверджує оглядом сімейного лікаря від 05.09.2024. У зв`язку з цим захворюванням, він не зміг з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 04.09.2024 для участі в розгляді справи. Однак 09.09.2024 він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 письмовим повідомленням, у якому повідомив про дані обставини. Крім того, 26.11.2024 засобом поштового зв`язку він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.11.2024 ВП № 76593605, що було відкрите на підставі постанови № 1223/М/2024 від 04.09.2024, що видала уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_2 . До сьогоднішнього дня, він не отримував від ІНФОРМАЦІЯ_2 постанову 1223/М/2024 від 04.09.2024 року, в той час як останні повинні були направити її протягом 3-х днів з дня її складання. Тож у нього не було можливості виконати постанову № 1223/М/2024 від 04.09.202 протягом десяти днів, зокрема сплатити штраф, так як не отримував ні постанову, ні реквізити для оплати. Наразі ІНФОРМАЦІЯ_2 збільшив вдвічі суму штрафу до 51 000, 00 грн., що на його мою думку є абсолютно незаконним та безпідставним. Враховуючи викладене вище, вважає за необхідне скасувати незаконне збільшенні вдвічі (задвоєння) накладеного відносно нього штрафу за постановою № 1223/М/2024 від 04.09.2024. Як вже зазначалось, при розгляді справи він був відсутній через хворобу і уповноваженою особою за вказаною постановою № 1223/М/2024 на нього було накладено штраф в розмірі 25 500, 00 грн. За ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі (17 000,00 грн.) до однієї тисячі п`ятисот (25 500,00 грн.) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, вбачається, що уповноважена особа наклала адміністративне стягнення вигляді максимального штрафу 25 500, 00 грн. Адміністративні стягнення, як правило, полягають у позбавлені або обмеженні певних прав, благ, цим досягається мета покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень, проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника запобігання правопорушенням. За вчинений проступок громадянин або позбавляється будь-якого суб`єктивного права, або обмежується його правосуб`єктність, або на нього покладаються спеціальні «штрафні» обов`язки. Тобто адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з мето в виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Вважає, що посадова особа, яка здійснювала розгляд справи відносно нього, безпідставно застосувала штраф у максимальному розмірі, абсолютно не враховуючи обставини, які є пом`якшуючими. Відтак, власну вину у тому, що він забув військово-обліковий документ, він визнав ще на стадії складання адміністративного протоколу у поясненнях, відтак не перешкоджав та не затягував розгляд справи, отже фактично такі дії свідчать про щире каяття у вчиненому. Усвідомлюючи власний проступок, 05.09.2024, тобто через 2 дні після того, як відносно нього було складено протокол, він зареєструвався у програмі РЕЗЕРВ+, оновив власні облікові дані, отже здійснив заходи задля того аби подібних правопорушень більше не вчиняти, у разі, якщо він забуде знову обліковий документ вдома, він зможе пред`явити відомості в цій програмі, що є допустимим в рамках Закону. Зауважує, що 03.09.2024 він хворів, та вчинення адміністративного проступку вчинив у стані підвищеної температури та загальної слабкості, що прямо вбачається з медичних документів, він не навмисно залишив обліковий документ вдома, це відбулось випадково, через те, що був у хворобливому стані. Вважає, що необхідно й врахувати, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період ним вчинено вперше, він завжди відповідально ставиться до збереження облікових документів та їх носіння. Крім того, він працює у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 06.09.2024 № 1809, отже безпосередньо докладає власних зусиль, як громадянин України для перемоги нашої держави над агресором. Дані обставини свідчать, що вчинений ним проступок не був спрямований на цілеспрямоване порушення Закону чи ухилення від військових зобов`язань, а є наслідком моєї неуважності в хворобливому стані. Підсумовуючи викладене, вважає, що правильним є застосування відносно нього штрафу у мінімальному розмірі 17 000, 00 грн., такий розмір штрафу буде достатнім засобом виховання і запобігання подальшим правопорушенням. Враховуючи, що наразі виконавче провадження за зверненням відповідача діюче, та відносно нього здійснюються заходи примусу, з метою стягнення 51 000, 00 грн. штрафу та виконавчих зборів, вважає за необхідне звернутись до суду із проханням зупинити дію виконавчого провадження на період розгляду справи. Дане виконавче провадження є наслідком незаконних дій відповідача. В тяжкий військовий час дане виконавче провадження відносно нього є надмірним фінансовим тягарем, яке перешкоджає необхідному фінансовому обігу коштів його родини, яка складається з дружини ОСОБА_3 , спільної доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та рідної доньки дружини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також перебуває на його утриманні. З дружиною вони мають мінімальні заробітні плати, блокування його рахунків та інші виконавчі дії, що пов`язані із розглядом цієї справи поставили під загрозу його можливість фінансово забезпечити сім`ю.

Таким чином, на підставі викладеного просить скасувати постанову № 1223/М/2024 від 04.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині накладення адміністративного стягнення, змінивши розмір штрафу з 25 500,00 грн. до 17 000, 00 грн.; звільнити від сплати задвоєнного штрафу за постановою № 1223/М/2024 від 04.09.2024 та виконавчих витрат за виконавчим провадженням серії ВП № 76593605.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2024 прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем 05.12.2024 до суду направлено відзив на позовну заяву, у якому вказує, що 03.09.2024 громадянин ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу, у зв`язку з відсутністю військово-облікового документу. При уточненні облікових даних було з`ясовано, що він перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 та має військово-обліковий документ (військовий квиток), але забув його вдома. Звертає увагу суду, що позивач визнає факт відсутності військового квитка і в поясненнях зазначив, що забув вдома документи. Протокол про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП склала уповноважена посадова особа, ст. солдат ОСОБА_6 , згідно вимог ст.254 КУпАП. Частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. У ОСОБА_1 на момент складання протоколу був відсутній військово - обліковий документ як паперовий так і електронний. У позивача були відсутні зауваження до протоколу, пояснення надав, що має військовий квиток, але забув його вдома. У зв`язку з тим, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що військовий квиток було видано, розгляд справи було призначено на наступний день 04.09.2024 на 15:00 для надання доказів та підготовки до розгляду справи. ОСОБА_1 було доведено положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП факт доведення підтвердив своїм підписом у протоколі. Заяви та клопотання у позивача були відсутні. Після складання протоколу та узгодження дати розгляду справи, позивач отримав копію протоколу, що підтверджується його особистим підписом. У подальшому, 04.09.2024 на розгляд справи не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило. Після розгляду справи 11.09.2024 надійшло повідомлення від 09.09.2024 про те, що ОСОБА_1 перебуває на лікарняному без посилань на справу та і після розгляду справи, прибувати на розгляд справи учасник справи може за бажанням, тому розгляд справи було проведено за відсутності позивача, ще до його хвороби, а саме 04.09.2024. Позивач результатами розгляду справи не цікавився та не звертався до ТЦК та СП щоб отримати копію постанови. Справу про адміністративне правопорушення щодо громадянина ОСОБА_1 04.09.2024 розглядав начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_7 і враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП в особливий період, постановив за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також правил військового обліку в умовах особливого періоду, притягнути його до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу у сумі 25000,00 грн. Також звертають увагу суду, що позивач мав можливість з`явитися на розгляд справи та пред`явити військовий квиток та надати пояснення, міг направити поштою пояснення та копію квитка, але ним не було вчинено жодних дій. Після розгляду справи в порядку черговості постанову № 1223/М/2024 було направлено на поштову адресу позивача 11.10.2024, однак позивачем вона була не отримана та повернулася 29.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_5 як не вручена. Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови з порушенням строків на оскарження постанови, в позовній заяві позивач повідомляє суду, що отримав постанову по справі лише 26.11.2024, але у протоколі міститься дата призначення розгляду справи, копія протоколу була у позивача, постанову було направлено засобами поштового зв`язку, однак повернулася як не отримана. Позивач міг поцікавитися результатами розгляду справи як у вересні так і у жовтні, але ним не було вчинено жодних дій, тому оригінал постанови було направлено до Другого відділу ДВС у місті Черкаси для примусового виконання у зв`язку з набранням постанови законної сили. У зв`язку з тим, що позивач подав адміністративний позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 після 10.11.2024, то він пропустив строк на оскарження, так як відповідно до вимог ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови (постанова про накладення адміністративного стягнення винесена 04.09.2024, повернулася як не отримана 29.10.2024). Згідно підпису у протоколі позивач його отримав 03.09.2024, поважних причин пропуску строку позивач не навів. Вважають вимоги позивача про скасування постанови безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають так як на момент розгляду справи військово - обліковий документ у позивача був відсутній, відповідно позивач не виконав вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому і був притягнутий до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного у відзиві просять відповідно до частини 3 статті 123 КАС України залишити позовну заяву без розгляду; у разі розгляду позовної заяви відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі та залишити постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 - без змін, судові витрати покласти на позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Додатково зазначав, що дійсно коли його 03.09.2024 зупинили працівники поліції та на час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, він не мав при собі військового квитка, оскільки у зв`язку із поганим самопочуттям випадково забув його вдома. На визначений у протоколі про адміністративне правопорушення № 1223/М/2024 від 03.09.2024 час, а саме 04.09.2024 на 15 год 00 хв. він не з`явився до ТЦК на розгляд справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з хворобою, про що надав витяг огляду терапевта (сімейного лікаря). Наразі він оновив свої дані у програмі «Резерв +» та працює у військовій частині вантажником. Просив скасувати постанову, винесену відносно нього від 04.09.2024 та змінити її в частині розміру накладеного штрафу з 25500,00 грн. на 17000, 00 грн., оскільки раніше він не вчиняв адміністративних правопорушень, не переховувався від працівників ТЦК, будь - яких штрафів не має, при цьому зазначив, що має невелику заробітну плату близько 9 000,00 грн. та двоє дітей, і вказаний у постанові розмір штрафу є занадто великим для його сім`ї. При цьому не оскаржував обставини указані у постанові від 04.09.2024.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомили, представником відповідача 05.12.2024 до суду подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий заходам адміністративного примусу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 03.09.2024 відповідальним виконавцем мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) солдатом ОСОБА_6 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 1223/М/2024 від 03.09.2024.

Зі змісту указаного протоколу вбачається, що 03.09.2024 громадянин ОСОБА_1 був доставлений був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У ході перевірки облікових даних, було з`ясовано, що у громадянина ОСОБА_1 при собі був відсутній військово-обліковий документ, з його слів він лишив квиток вдома, чим порушив вимоги 6 статті 22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543- ХІІ зі змінами та п. 10-1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Згідно протоколу від 03.09.2024 ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 год. 00 хв. 04.09.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , каб. 214.

Слід зазначити, що у цьому протоколі ОСОБА_1 не заперечував, що під час його зупинки працівниками поліції у нього були відсутні документи, оскільки він забув їх вдома.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_7 04.09.2024, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , постановою № 1223/М/2024 про адміністративне правопорушення від 04.09.2024 притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та наклав штраф у розмірі 25500,00 грн. за те, що під час перевірки облікових даних у ОСОБА_1 було встановлено відсутність при собі військово-облікового документа, працівниками поліції він був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було складено протокол. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543- ХІІ зі змінами та п. 10-1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, згідно яких у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування соціальної підтримки або поліцейського.

До того ж, у постанові від 04.09.2024 зазначені реквізити для сплати штрафу та застереження, що у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби штраф, визначений постановою по справі про адміністративне правопорушення буде стягнуто у подвійному розмірі 51000,00 грн.

Встановлено, що на розгляд справи про адміністративне правопорушення 04.09.2024 позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча був завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить його особистий підпис у протоколі № 1223/М/2024 від 03.09.2024.

З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2024 ОСОБА_1 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено повідомлення по те, що у зв`язку із погіршення стану здоров`я він перебуває на лікуванні, на підтвердження чого в додатках надіслано медичну документацію.

Так, згідно копії огляду терапевта (сімейного лікаря) від 05.09.2024 зазначено, що ОСОБА_1 з його слів хворіє протягом трьох днів, встановлено попередній діагноз - гостра інфекція верхніх дихальних шляхів (ГРВІ), не уточнена, та надана довідка з 05.09.2024 по 09.09.2024.

У подальшому копія указаної постанови № 1223/М/2024 від 04.09.2024 про адміністративне правопорушення 11.10.2024 відповідачем була направлена на адресу ОСОБА_1 поштове відправлення рекомендованим листом з повідомленням, однак конверт повернувся відповідачу недотриманим за закінченням терміну зберігання, що підтверджується трекінгом з «Укрпошти» та копією поштового конверту, що міститься у матеріалах справи.

Як стверджує позивач, про існування даної постанови № 1223/М/2024 від 04.09.2024 складеної відносно нього ІНФОРМАЦІЯ_2 , він дізнався, отримавши 26.11.2024 засобами поштового зв`язку копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 76593605 від 20.11.2024, яке відкрито державним виконавцем на підставі постанови № 1223/М/2024 від 04.09.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у сумі 51 000 , 00 грн., стягувачем зазначено ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Таким чином суд, вважає, що позивачем дотримано строків оскарження винесеної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності від 04.09.2024, оскільки будь яких інших доказів про отримання копії вказаної постанови раніше суду не надано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює, зокрема, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 3 ст.1 даного Закону, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 за № 154, ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Згідно з п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, яка склала протокол, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до статті 283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. У справі керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який її розглядає, відповідно до статті 284 КУпАП виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про закриття справи (п.п. 9-11 Інструкції).

Крім того, п. 14 Інструкції визначено, що постанова відповідно до статті 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. У разі якщо копія постанови надсилається поштою, про це робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543- ХІІ (з подальшими змінами) визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, відповідно до ч. 6 т. 22 указаного Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Крім того, згідно абз.2 п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Під час розгляду справи достеменно встановлено, що ОСОБА_1 , всупереч вимогам законодавства указаним вище, не мав при собі військово-облікового документу, а тому не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки та поліцейського, що визнається та не заперечується самим позивачем.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення (п. 3 Правил).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина третя статті 210-1 КУпАП).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки є військовозобов`язаним та під час встановленого порядку мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період не мав при собі військово-облікових документів.

Позивач стверджує, що документи він забув вдома, оскільки був хворий та погано себе почував, з цієї ж причини він не з`явився 04.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на розгляд справи про адміністративне правопорушення, про що надав копію витягу з огляду терапевта від 05.09.2024.

Суд розглядаючи такі аргументи виходить з того, що указана позивачем причина могла б бути розглянута судом як поважна, якщо б позивач зміг довести, що його стан 04.09.2024 був критичний, що унеможливило своєчасне виконання обов`язку з`явитися на розгляд адміністративної справи у визначений час, враховуючи, що надана медична документація вказує, на те, що ОСОБА_1 звернувся до лікаря 05.09.2024, тобто на наступний день після розгляду справи відносно нього та винесення ІНФОРМАЦІЯ_2 постанови № 1223/М/2024 від 04.09.2024.

До того ж, 03.09.2024 ОСОБА_1 був присутній під час складання протоколу № 1223/М/2024 про адміністративне правопорушення, у якому було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи. Наявність підпису позивача у цьому протоколі є достатнім доказом своєчасного повідомлення про місце і час розгляду справи. Справа про адміністративне правопорушення розглядалась без присутності ОСОБА_1 . Він, як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, мав право заявити клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату або час, в тому числі з причини, що він хворіє.

Як зазначалося вище, санкція ч.3 ст. 210-1 КУпАП за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період передбачає накладення штрафу на громадян від однієї тисячі (17000,00 грн.) до однієї тисячі п`ятисот (25 500,00 грн.) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач серед інших аргументів посилається на те, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 необґрунтовано застосовано максимальну санкцію, яка передбачена частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме: штраф у розмірі 25 500,00 грн.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункти 3, 8 частини другої статті 2 КАС України).

Згідно положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Важливим складником правовладдя (верховенства права) є принцип домірності. Принцип домірності застосовують, зокрема, й під час визначення відповідності заходу юридичної відповідальності, що його покладають на особу, характеру та змісту вчиненого нею правопорушення. Тому реалізація конституційної вимоги щодо індивідуалізації юридичної відповідальності можлива в разі додержання у процедурі притягнення порушника до юридичної відповідальності принципу домірності (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 01.11.2023 № 9-р(ІІ)/2023).

Разом з тим, необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (абз. 1 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010).

У рішенні Конституційного Суду України № 9-р(ІІ)/2023 від 01.11.2023 Конституційний Суд України також зазначив, що принцип індивідуалізації у процедурі притягнення особи до юридичної відповідальності має бути додержаний під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності з обов`язковим урахуванням змісту та характеристики вчиненої протиправної дії або бездіяльності, виду та/ форми вини правопорушника, його майнового стану, факту відшкодування завданої правопорушенням шкоди, інших значущих обставин.

З огляду на вказане суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 210-1 КУпАП має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Відповідно до статті 268 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати: чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року. Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі (ст. 34 КУпАП).

Стаття 34 КУпАП наводить невичерпний перелік обставин, які можуть бути визнані пом`якшувальними, й допускає можливість врахування й інших обставин, якщо вони передбачені законом або визнані такими органом (посадовою особою), який вирішує справу про адміністративне правопорушення,

Зі змісту постанови вбачається, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 у винесеній постанові відсутні обґрунтування застосування до ОСОБА_1 максимального розміру штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, враховуючи, що відносно останнього вперше було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», опору працівникам поліції він не чинив, повідомив причину відсутності військово-облікових документів, тощо.

Крім того, згідно витягу із застосунку «Резерв+» вбачається, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та обліковується у ІНФОРМАЦІЯ_7 як солдат, 05.09.2024 оновив (уточнив) свої дані.

Відповідно до довідки № 1809 від 06.09.2024, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 працює у військовій частині НОМЕР_1 .

Разом з тим, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 30.10.2024 ОСОБА_1 видана довідка № П50/15 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період як працівнику військової частини Збройних Сил України на час перебування на посаді.

До того ж, позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 (номер свідоцтва НОМЕР_2 від 12.11.2022) та має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується даними скріну із застосунку «Дія».

Отже, беручи до уваги надання ч. 3 ст. 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, начальник ТЦК, як посадова уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності, і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права, оскільки інше не виключає необмеженості трактування норми у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Якщо під час розгляду справи обставин, що обтяжують відповідальність й інші значущі обставини не встановлені, накладення уповноваженим органом на особу адміністративне стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі без наведення мотивів у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не відповідає вказаному вище принципу верховенства права та вимогам домірності.

З огляду на вказане, суд вважає, що начальник ТЦК, як суб`єкт накладання адміністративного стягнення, застосував до відповідача найсуворіше стягнення за вчинене правопорушення і наклав на нього штраф у максимальному розмірі без дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та домірності. У постанові, що оскаржується, відсутнє мотивування застосування адміністративного стягнення - штрафу у максимальному розмірі, а також не враховано такі обставини, як: добросовісна поведінка позивача (відсутність попередніх порушень), що є характеризуючими ознаками особи, що притягається до відповідальності, й відсутність обтяжуючих обставин.

Суд, погодившись з аргументами позивача щодо розміру штрафу, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП, п. 4 ч. 4 ст. 286 КАС, змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення. За висновком суду штраф у розмірі 17000,00 грн., що є мінімальним можливим відповідно до санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є домірним заходом адміністративної відповідальності, при цьому застосовуючи зміну заходу стягнення, передбаченого оскаржуваної постановою, суд виходить з принципу процесуальної економії та завдань адміністративного судочинства. Згідно з правовою позицією викладеною в ухвалі Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №9901/20/21, принцип процесуальної економії спрямований, у першу чергу, на пришвидшення розгляду справи (вирішення спору) та зменшення судових витрат та відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду, а також недопущення штучного подвоєння судового процесу.

З огляду на викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, що підтверджені належними доказами, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення, а саме в частині розміру накладеного адміністративного стягнення указаного у постанові про адміністративне правопорушення. На думку суду, слід змінити захід стягнення, накладений на ОСОБА_1 постановою від 04.09.2024 № 1223/м/2024, зі штрафу розміром однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500,00 грн., на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

Позовна вимога про звільнення ОСОБА_1 від сплати задвоєнного штрафу за постановою № 1223/М/2024 від 04.09.2024 та виконавчих витрат за виконавчим провадженням № 76593605 не підлягає задоволенню, при цьому суд роз`яснює, що позивачем дії/бездіяльність органу державної виконавчої служби можуть бути оскаржені у судовому порядку до адміністративного суду за місцезнаходженням виконавця у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС апеляційні скарги на судові рішення у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 210-1КУпАП, ст.ст. 2, 19, 241-251, 286, 295 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Змінити захід стягнення, накладений на ОСОБА_1 постановою від 04.09.2024 № 1223/м/2024, зі штрафу розміром однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500,00 грн, на штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Н. М. Кондрацька