Справа № 240/30354/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/30354/23

Головуючий у 1-й інстанції: Шимонович Р.М.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

20 січня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника 2 ГІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України лейтенанта ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Начальника 2 ГІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України лейтенанта ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, скасування рішення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення начальника 2 ГІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України лейтенанта ОСОБА_2 від 29.09.2023 про відмову громадянину України ОСОБА_1 в перетині державного кордону.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є громадянином України, перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з обліковими даними, 30.08.2023 позивач виключений з військового обліку (як раніше засуджений) відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується довідкою, виданою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 15.09.2023 №5664 та записом про виключення з військового обліку в графі 13 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_4 від 06.09.2023.

29.09.2023 позивач прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Чоп (Тиса)» з метою перетнути державний кордон України на виїзд, надав посадовій особі Держприкордонслужби такі документи: паспорт громадянина України для виїзду закордон серії НОМЕР_5 від. 22.07.2017, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_4 від 06.09.2023 з відміткою про виключення з військового обліку за п. 6 ч. 6 ст. 37 ЗУ Про «військовий обов`язок та військову службу».

Проте, рішенням начальника 2 ГІПК відділення інспекторів прикордонної служби «ТИСА» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України лейтенанта ОСОБА_2 від 29.09.2023 позивачу відмовлено у перетині державного кордону, з мотивів відсутності підстав на право перетинання державного кордону, у зв`язку з неподанням на паспортний контроль документів, які надають право перетину державного кордону України в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача неможливо визнати обґрунтованим, оскільки в ньому не конкретизовано, які документи необхідно було надати позивачу працівнику Державної прикордонної служби України, що підтверджують підстави виїзду за кордон.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі - Правила № 57).

Згідно з пунктом 2 Правил № 57 у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до пунктів 2-1 Правил № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;

жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа:

військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 (далі - Порядок № 1455) перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Як слідує з матеріалів справи, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» громадянина України ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду з України у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, оскільки зазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

При цьому доводи позивача ґрунтуються на тому, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із тим, що виключений з військового обліку військовозобов`язаних відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується відміткою у військовому квитку. З огляду на це позивач вважає вказану обставину (не підлягає призову на військову службу під час мобілізації) такою, що свідчить про наявність у нього права на перетинання державного кордону України, а обмеження його у цьому є порушенням приписів Конституції України щодо свободи пересування та вільно залишати територію України.

Частиною 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Право особи на вільний перетин державного кордону України може бути обмежене в умовах воєнного стану.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 грудня 2015 року №389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

Пунктом 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

В подальшому воєнний стан був продовжений Указами Президента України, який чинний станом на день прийняття рішення.

Виходячи з вказаного слідує, що станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.

Відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

З огляду на це апеляційний суд зазначає, що громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, котрі відповідно до підпункту 6 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягають виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) і не входять до кола осіб, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як такі, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Однак, факт зняття з військового обліку на підставі підпункту 6 пункту 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не є підставою (у передбачених законом випадках) для виїзду за кордон у період введення на території України воєнного стану.

Системний аналіз норм законодавства, що регламентують порядок здійснення військового обліку, свідчить, що документами, які посвідчують факт зняття особи з військового обліку, є військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного з відповідною відміткою.

Апеляційний суд зауважує, що військовий квиток з відміткою про виключення з обліку засвідчує лише факт виключно особи з військового обліку, однак такий документ не засвідчує право позивача на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

Судом встановлено, що крім паспорту громадянина України для виїзду за кордон позивач для проходження прикордонного контролю надав лише тимчасове посвідчення військовозобовязаного з відміткою про виключення його з військового обліку відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На підставі системного аналізу наведених правових норм та встановлених фактичних обставин апеляційний суд дійшов висновку, що позивач під час перетину кордону не надав документів, які б підтверджували його право на перетин кордону в умовах воєнного стану.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 березня 2023 року у справі № 600/2520/22-а, які в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.