Справа № 334/9421/24
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/77/25
Справа №334/9421/24
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2025 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського 2 взводу 1 роти 3 батальйону старшого лейтенанта Макарової Марини Костянтинівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленініського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2024 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського 2 взводу 1 роти 3 батальйону старшого лейтенанта Макарової Марини Костянтинівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 18.11.2024 р. о 23 год.24 хв. Управлінням патрульної поліції у Запорізькій області в особі поліцейського 2 взводу 1 роти 3 батальйону старшого лейтенанта Макарової Марини Костянтинівни винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3505277 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у формі штрафу 510 гривень. Вказану постанову вважає незаконною та необгрунтованою. Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 3505277 від 18.11.2024 року про адміністративне правопорушення, а провадження по справі закрити.

Обґрунтовуючи вимоги позову позивач покликався на те, що розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, про яке мова йшла вище та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст..268 КУпАП, зокрема право користування юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо. Таким чином, притягнення до відповідальності Позивача, мало відбутись не на місці ймовірного вчинення правопорушення, а у відповідному структурному підрозділі Національної поліції України, в даному випадку в УПП у Запорізькій області. Також Позивач наголошує, що розгляд справи Відповідачем носив формальний характер, переконання про винність Позивача у скоєнні даного правопорушення була висловлена співробітниками УПП у Запорізькій області передчасно.

Позивач зауважує, що оскаржувана постанова не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, в самій постанові немає жодного посилання на дослідження доказів, до неї не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яким його притягнуто до відповідальності, що підтверджується порожнім пунктом 7 Постанови.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України) є доцільним констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено його, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

В оскаржуваній постанові вказано, що Позивач ознайомлений із правами та обов`язками, визначеними ст..268 КУпАП, проте Відповідачем не надано будь яких доказів які б підтверджували факт ознайомлення позивача з такими правилами.

Відповідачем не досліджувалось жодного доказу, окрім його власних припущень, які б підтверджували вину позивача у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення. В оскаржуваній постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснювався фото або відеозапис ймовірного адміністративного правопорушення, що свідчить про його відсутність.

Таким чином, вина Позивача у вчиненні адміністративного правопорушення недоведена.

Ухвалою Ленініського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2024 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського 2 взводу 1 роти 3 батальйону старшого лейтенанта Макарової Марини Костянтинівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення було передано для розгляду до Деснянського районного суду міста Києва.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2024 року відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику осіб за наявними у справі матеріалами.

Відповідач скористався своїм правом на подання Відзиву на позовну заяву, згідно ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

В поданому відзиві відповідач зазначив, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Додатково зазначили, що додають до суду відеозапис зі службового відео-реєстратора, на якому встановлено проїзд Позивачем перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофору, внаслідок чого, даний відеозапис можна вважати беззаперечним доказом вчинення Позивачем, інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вказані критерії одночасно є вимогами для суб`єктів владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам (постанова Пленум Вищогоадміністративного судуУкраїни № 2 від 06.03.2008).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено.

18.11.2024 р. о 23 год.24 хв. Управлінням патрульної поліції у Запорізькій області в особі поліцейського 2 взводу 1 роти 3 батальйону старшого лейтенанта Макарової Марини Костянтинівни винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3505277 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 510 гривень.

Відповідно до зазначеної постанови зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3505277, 18.11.2024 р. о 23 год.24 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volksvagen Tauareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Запоріжжя на проспекті Соборний, 226, проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.е., та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП України передбачено відповідальність за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника. Зазначена норма є бланкетною.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону,Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі за текстом ПДР).

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п. 8.1 ПДР).

Світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально (п. 8.7 ПДР).

Значення сигналів світлофора визначені п. 8.7.3 п. 8.7 ПДР, згідно якого рух дозволено виключно на зелений та зелений миготливий сигнали світлофора. Рух на інші сигнали світлофора заборонено.

Абзацем 1пп.«е» п.8.7.3 п.8.7 ПДР передбачено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наданих Управлінням патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції відеозаписів вбачається, що в день та час, зазначені в оскаржуваній постанові, позивач, керуючи транспортним засобом «Volksvagen Tauareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на червоний сигнал світлофора, після чого неподалік від місця вчинення правопорушення був зупинений працівниками патрульної поліції. Отже доводи позивача про відсутність події адміністративного правопорушення спростовуються дослідженим судом відеозаписом.

З відеозаписів вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачеві інспектором було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.ст. 268, 289 КУпАП, а після отримання копії постанови позивач добровільно розписався у оскаржуваній постанові «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено», що спростовує доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог ст. 279 КУпАП.

Крім того, доводи позивача про позбавлення його відповідачем права надавати докази та заявляти клопотання спростовуються дослідженим судом відеозаписом, з якого вбачається, що позивач в момент розгляду справи про адміністративне правопорушення жодних клопотань не заявляв, доказів не подавав, оскаржувану постанову підписав без жодних зауважень. З відеозапису вбачається, що позивач повідомив відповідачеві про намір оскаржити постанову до суду.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем приписів ст. 258 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70,77,частиною третьою статті 85,статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,статтею 107(у випадках вчинення правопорушень, перелічених у частині третій статті 238),частиною третьою статті 109,статтею 110, частинами першою,другою і третьою статті 114,статтею 115, частинами першою,другою статті 116-1, частинами першою, другою і третьою статті 116-3,статтями 119,134,135, частинами першою,другою,третьою і п`ятою статті 185-3,статтею 197(при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження),статтею 198(при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202 - 203-1, 204-2, 204-4(у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Разом з тим, ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою,третьою статті 132-1,статтею 132--2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Отже, зазначена норма є спеціальною по відношенню до норми, яка міститься в ч. 1 ст. 258 КУпАП.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 122 КУпАП, віднесено до компетенції Національної поліції (ч. 1 ст. 222 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Висновки щодо застосування ст. 258 КУпАП, викладені в постанові Вищого адміністративного суду України від 26.10.2016 в справі № 379/758/15-а, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах, оскільки зазначена норма була неодноразово змінена з 2015 року.

З урахуванням того, що в діях позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскаржувану постанову винесено уповноваженою особою з дотриманням процедури, встановленої Кодексом України про адміністративне правопорушення, її зміст відповідає вимогам статті 283 КУпАП, адміністративне стягнення застосовано у межах санкції статті, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 73,79, 134, 159, 205, 211, 217, 227,228, 241,246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського 2 взводу 1 роти 3 батальйону старшого лейтенанта Макарової Марини Костянтинівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Деснянський районний суд м. Києва.

Суддя