Справа № 523/19037/24
Суддя: Кремер І. О.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/19/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлової В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі, в залі судових засідань № 24, адміністративну справу № 523/19037/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що інспектором УПП в Одеській області Буровим С.О. відносно ОСОБА_3 було складено постанову Серії ЕНА Серії № 3405889 від 03.11.2024 року, відповідно до якої 03.11.2024 року, близько 23 год. 05 хв. ОСОБА_2 , керував автомобілем марки «Nissan Ariya», н/з НОМЕР_1 , на 21 км. + 700 м траси М14, маючи посвідку на постійне проживання в України від 28.09.2023 року при цьому не здійснив обмін посвідчення водія протягом 60 днів, чим порушив п. 30 Постанови КМУ № 340 від 08.05.1994 року, п. 2.1а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КпАП України. Даною постановою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Однак, ОСОБА_2 не погоджується із вказаною постановою з наступних підстав. ОСОБА_4 отримав посвідчення водія 03.10.2015 року № НОМЕР_2 , яке є дійсне 03.10.2025 року. Вказане посвідчення водія було видане Республікою Білорусь. Відповідно до п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затверджене постановою КМУ № 340 від 08.05.1993 року, посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення). ОСОБА_2 отримав 28.09.2023 року Посвідку на постійне проживання в України.

В той же час, згідно п. 1 постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» передбачено, що строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Таким чином, з огляду на приписи п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 та п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 184, посвідчення водія іноземної держави надавало позивачу як особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, право керувати транспортними засобами на території України протягом 60 днів з дати видачі документу на постійне проживання в Україні та ще протягом року після цього у період воєнного стану, тобто до 28 листопада 2024 року, а після цього підлягає обміну.

Відповідно, станом на дату винесення постанови про адміністративне правопорушення, 03.11.2023 року, у ОСОБА_2 фактично було наявне право на керування транспортним засобом, оскільки відносно нього діяли приписи п.п. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 184 в частині продовження на один рік строку дії посвідчення водія іноземної держави.

На підставі вищенаведеного, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати скасувати постанову інспектором УПП в Одеській області Бурова С.О. Серії ЕНА Серії № 3405889 від 03.11.2024 року, якою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. за ч. 2 ст. 126 КпАП України, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Суд констатує, що представником відповідача УПП в Одеській області ДПП Нагнибіда О.М. було надано до суду відзив на позову заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Обґрунтовуючи свої заперечення проти даного позову представник відповідача вказує на те, що як вбачається зі змісту норми Постанови КМУ № 340 від 08.05.1993 року, якою затверджене Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів та постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. У даному випадку посвідчення водія ОСОБА_2 було виданого у Республіці Білорусії Серії 5 НОМЕР_3 , видане ДАІ УВС Мінгорвиконкома та чинне до 03.10.2025 року, а тому його дійсність саме на території України становить 60 днів з моменту видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні. Оскільки, позивач отримав посвідку на постійне проживання в Україні 28.09.2023 року, а тому видане йому посвідчення водія у Республіці Білорусії є дійсним на території України 60 днів, тобто до 28.12.2023 року та саме з цього часу у позивача виник обов`язок здійснити обмін посвідчення водія. Однак, таких дій позивачем вчинено не було.

Також у поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує на те, що відповідно до постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 року «Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортним засобом» передбачено, що строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Позивач ОСОБА_2 безпідставно у своєму позові посилався на норми постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 року «Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортним засобом» та вважає, що така постанова не має відношення до наявного у позивача посвідчення Серії НОМЕР_4 , оскільки вказана постанова стосується посвідчення водія державного зразка України, яке вже було отримано особою, що переїжджає на постійне місце проживання в Україну, внаслідок обміну заміст іноземного. Проте, навіть якщо припустити, що вказані правовідносини регулюються приписами Постанови КМУ № 184, строк дії на території України посвідчення водія в період воєнного стану (протягом року), поглинає строк дії (не сумується) на території України 60 днів, визначений Постановою КМУВ № 340, який починається з моменту отримання позивачем документів на постійне місце проживання 38.09.2023 року. Таким чином, строк дії має бути продовжено до 28.09.2024 року (на 1 рік), проте постанова серії ЕНА № 3405889 винесена 03.11.2024 року через місяць після спливу річного строку на вчинення дії щодо аміни посвідчення водія.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду заяву, в якій зазначив, що він не може прибути в судове засідання, а тому позовні вимоги підтримав та просив суд провести розгляд даної справи за його відсуності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце слухання справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Судом встановлено, що інспектором УПП в Одеській області Буровим С.О. було винесено постанову Серії ЕНА № 3405889 від 03.11.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Із вказаної постанови вбачається, що 03.11.2024 року, близько 23 год. 05 хв. ОСОБА_2 , керував автомобілем марки «Nissan Ariya», н/з НОМЕР_1 , на 21 км. + 700 м траси М14, маючи посвідку на постійне проживання в України від 28.09.2023 року при цьому не здійснив обмін посвідчення водія протягом 60 днів, чим порушив п. 30 Постанови КМУ № 340 від 08.05.1994 року, п. 2.1а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КпАП України.

Відповідно до п. 2.1а Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність водія за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Суд зазначає, що позивач ОСОБА_2 отримав посвідчення водія 03.10.2015 року № НОМЕР_2 , яке є дійсне 03.10.2025 року. Вказане посвідчення водія було видане Республікою Білорусь. Даний факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного посвідчення.

23.09.2023 року ОСОБА_4 було видано посвідку на постійне проживання в України № НОМЕР_5 строком до 23.09.2033 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаної посвідки.

Відповідно до п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затверджене постановою КМУ № 340 від 08.05.1993 року, посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення). ОСОБА_2 отримав 28.09.2023 року Посвідку на постійне проживання в України.

Оскільки, позивач ОСОБА_2 отримав посвідку на постійне проживання в України 28.09.2023 року, тому на виконання вказаної вище постанови КМУ № 340 від 08.05.1993 року, позивач повинен був у строк до 27.11.2023 року, що складає 60 днів, здійснити обмін посвідчення водія, яке йому було видано Республікою Білорусь.

Саме з 27.11.2023 року закінчувався строк дії на території України посвідчення водія 03.10.2015 НОМЕР_6 , виданого Республікою Білорусь, на підставі якого ОСОБА_2 мав право керувати транспортними засобами на території України.

В той же час, суд констатує, що згідно п. 1 постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» передбачено, що строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

24.02.2022 року прийнято ЗУ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Станом на сьогоднішній день в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Оскільки, закінченням строку, відповідно до якого ОСОБА_2 повинен був здійснити обмін посвідчення водія, яке йому було видано Республікою Білорусь є 27.11.2023 року, а тому строк дії посвідчення водія, видане Республікою Білорусь, що належить позивачу як особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, відповідно до приписів п. 1 постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 року, продовжується на один рік після закінчення його дії, тобто до 27.11.2024 року.

Згідно ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. З вищенаведеного вбачається, що при провадженні справи не були дотримані такі завдання як всебічність, повнота і об`єктивність з`ясування обставин справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана встановити склад правопорушення, яким згідно із ст. 9 КпАП України є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а також дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа органу Національної поліції має обов`язок всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 55 Конституції України гарантовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд доходить висновку, що станом на день притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за підставі постанови Серії ЕНА № 3405889 від 03.11.2024 року, у діях позивача був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КпАП України, оскільки, закінченням строку, відповідно до якого ОСОБА_2 повинен був здійснити обмін посвідчення водія, виданого йому Республікою Білорусь, внаслідок його продовження відповідно до приписів п. 1 постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 року, є дата 27.11.2024 року.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип з`ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КпАП України, а тому постанова Серії ЕНА № 3405889 від 03.11.2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст.ст. 9, 72-74, 77, 229, 242, 244-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейт. поліції Бурова Станіслава Олеговича Серії ЕНА № 3405889 від 03.11.2024 року про накладення на ОСОБА_5 штрафу в розмірі 3400 грн. скасувати.

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_5 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду виготовлено 20 січня 2025 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер