Справа № 520/25730/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 р. Справа № 520/25730/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.11.24 по справі № 520/25730/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №05 від 09.07.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 в загальний трудовий стаж період роботи: з 12.02.1985 року по 31.01.1992 року на посаді касира, додавши його до зарахованого Пенсійним фондом трудового стажу 18 років 06 місяці 20 день, разом 25 років 06 місяць 10 днів, що дає право на призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25 січня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 05 від 09.07.2024 р. про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком є протиправним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №05 від 09.07.2024 "Про відмову у призначені пенсії".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 в загальний трудовий стаж періоди роботи з 12.02.1985 по 31.01.1992 в профспілковому комітеті Курганської птахофабрики на посаді касира.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 25.01.2024 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ().

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що до підрахунку загального страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 02.09.1978 року не взято до уваги період роботи з 12.02.1985 року по 31.01.1992 року, оскільки має місце виправлення в даті наказу про прийняття на роботу та відсутній акт перевірки довідки про заробітну плату за вищезазначений період.

Страховий стаж позивачки становить 18 років 06 місяців 20 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви та наданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №05 від 01.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Не погодившись з відмовним рішенням позивач звернулася до суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 по справі №520/4737/24 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Даним рішенням визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії №05 від 01.02.2024 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.01.2024, з урахуванням висновків суду у даній справі. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2024 апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишена без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 по справі № 520/4737/24 залишено без змін

Відповідач вказує, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 по справі №520/4737/24 повторно розглянуто заяву позивача від 25.01.2024. Під час повторного розгляду заяви встановлено, що загальний страховий стаж з урахуванням висновків суду становить 18 років 06 місяців 20 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж позивача становить 18 років 06 місяців 20 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Апелянт звертає увагу, що зобов`язань щодо зарахування період роботи з 12.02.1985 по 31.01.1992 та призначення пенсії позивачу рішення суду не містить.

Таким чином, на думку скаржника, управлінням прийнято рішення відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Отже, відповідач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормативно-правовими документами.

Позивач не скористалася своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 25.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.01.2024 щодо призначення їй пенсії за віком, а також доданих до заяви документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №05 від 01.02.2024, яким позивачу відмовлено в призначенні такої пенсії.

В обґрунтування відмови зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 12.02.1985 по 31.01.1992 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 02.09.1978, оскільки має місце виправлення в даті наказу про прийняття на роботу та відсутній акт перевірки довідки про заробітну плату за вищезазначений період. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 18 років 6 місяців 20 днів. На підставі вищевикладеного, пенсійним органом зроблено висновок про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з рішенням ГУПФУ в Полтавській області №05 від 01.02.2024, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 по справі №520/4737/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії №05 від 01.02.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.01.2024, з урахуванням висновків суду у даній справі. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили.

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 по справі №520/4737/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянуто заяву позивача від 25.01.2024 з урахуванням висновків суду.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №05 від 09.07.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком, в якому зазначено, що статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку - 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 по справі №520/4737/24 повторно розглянуто заяву від 25.01.2024 року гр. ОСОБА_1 .

Під час повторного розгляду заяви встановлено, що загальний страховий стаж з урахуванням висновків суду становить 18 років 06 місяців 20 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Не погоджуючись з рішеннями про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 1 та 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Статтею 62 Закону № Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи встановила, що ОСОБА_1 оформлено трудову книжку серії НОМЕР_2 від 02.09.1978.

Відповідно до записів трудової книжки, позивач у період з 12.02.1985 по 31.01.1992 працювала в профспілковому комітеті Курганської птахофабрики на посаді касира.

Записом трудової книжки №4 встановлено, що ОСОБА_1 12.02.1985 прийнята в профспілковому комітеті Курганської птахофабрики на посаду касира згідно з наказом №3 від 19.02.1985.

В подальшому записом №5 31.01.1992 ОСОБА_1 звільнена за переводом за п. 5 ст. 36 птахорадгоспу «Курганський» згідно рішення №448 від 24.12.1991 Балаклійського райвиконкому, на підставі Протоколу №37 від 29.01.1992.

Крім того, відповідно до архівної довідки від 19.12.2023 №01-51/2061, в архівному фонді Курганської птахофабрики в особових рахунках працівників профкому є дані про заробітну плату гр. ОСОБА_1 . З лютого 1985 року по грудень 1991 року їй була нарахована заробітна плата.

Також, в архівній довідці від 22.07.2020 №01-51/927 зазначено, що у період з лютого 1992 року по січень 1998 року позивачу також нараховувалася заробітна плата з птахорадгоспу «Курганський».

Як вбачається зі спірного рішення № 05 від 09.07.2024 пенсійним органом визначено, що страховий стаж позивача становить 18 років 06 місяців 20 днів.

В прохальній частині позову позивач просить суд, зокрема, зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області зарахувати в загальний трудовий стаж період роботи з 12.02.1985 року по 31.01.1992 року на посаді касира.

Однак, пенсійний орган стверджує на тому, що зобов`язань щодо зарахування періоду роботи з 12.02.1985 по 31.01.1992 та призначення пенсії позивачу рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 по справі №520/4737/24 не містить, та у позивача відсутній страховий стаж для призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим управлінням правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.

Колегія суддів враховує, що відомості у трудовій книжці позивача є повними, містять в собі вичерпну інформацію, таким чином, пенсійним органом протиправно не враховано записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 02.09.1978 та не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 12.02.1985 по 31.01.1992 в профспілковому комітеті Курганської птахофабрики на посаді касира.

Щодо доводів відповідача про відсутність в судовому рішенні, яке набрало законної сили, зобов`язань щодо зарахування до страхового стажу особи періодів роботи, на виконання якого пенсійним органом повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком, колегія суддів не може розцінювати як достатню підставу для відмови у зарахуванні до загального страхового стажу позивача спірного періоду роботи з 12.02.1985 по 31.01.1992 в профспілковому комітеті Курганської птахофабрики на посаді касира.

Таким чином, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №05 від 09.07.2024 "Про відмову у призначені пенсії".

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з12.02.1985 до 31.01.1992, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637).

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а сформулював висновок про те, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи, зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до стажу роботи позивача періоду роботи з 12.02.1985 до 31.01.1992 в профспілковому комітеті Курганської птахофабрики на посаді касира.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а.

Враховуючи приписи статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до частини 1 якої пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для належного та ефективного захисту порушених прав позивача, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 25.01.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 року по справі № 520/25730/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 по справі № 520/25730/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва