Справа № 320/34391/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року № 320/34391/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка, буд. 10), Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (; 61000, Харківська область, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07 лютого 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту звернення до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській області згідно поданої заяви від 31 січня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Вважає протиправною бездіяльність відповідача в частині не призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку, згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Наголосив, що ним подано всі необхідні документи для призначення вказаної пенсії. Зазначає, що така відмова є протиправною, та незаконною, що і стало підставою для звернення до суду. З огляду на наведене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідачі проти позову заперечували та пояснили, що згідно з наданими до пенсійного органу документами, позивач станом на 01.01.1993 рік прожив у зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки 9 місяць 24 дні, що не відповідає обов`язковій умові для призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону №796, а саме постійно проживати чи постійно працювати у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали в зоні не менше 4 років. На момент звернення до управління для призначення пенсії заявник додаткових документів, які б підтверджували постійне фактичне місце проживання або факт роботи у зоні посиленого радіологічного контролю, як вимагає законодавство не надав. Отже не підтверджене постійне проживання особи не менше 4 років у зоні посиленого радіологічного контролю станом 01.01.1993, що є однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону №796.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виповнилось 55 років.

Відповідно до посвідчення Серія НОМЕР_3 , виданого Київською обласною державною адміністрацією від 19 березня 1996 року, ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1996 році та є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 4.

Відповідно до трудової книжки позивач з 20 листопада 1986 року по 13 грудня 1988 року проходив службу в Радянській армії. Аварія на ЧАЕС сталася 26 квітня 1986 року, а отже до призову для проходження строкової служби позивач проживав в зоні радіоекологічного контролю 6 місяців і 24 дні за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 01-45/03 від 11 січня 2023 року, виданою Качалівським старостинським округом №3.

ОСОБА_1 зазначає, що після проходження служби в армії з грудня 1988 року повернувся до постійного місця проживання: АДРЕСА_2 та фактично проживав за зазначеною адресою без реєстрації, а з жовтня 1989 року був зареєстрований за цією ж адресою.

Відповідно до довідки № 01-45/03 від 11 січня 2023 року, виданою Качалівським старостинським округом №3, позивач з народження по 1986 рік та з жовтня 1989 року по 07 грудня 1999 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , та з 07 грудня 1999 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 віднесено до зони радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 категорія).

31 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Управління обслуговування громадян відділу обслуговування громадян №7 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

25 березня 2023 року ОСОБА_1 отримав від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомлення від 17 лютого 2023 року про результати розгляду його заяви та додаток у вигляді рішення про відмову у призначені пенсії Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області від 07 лютого 2023 року справа № 46, яким йому відмовлено у призначені пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тих підстав, що не надані первинні документи, які підтверджують факт проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року.

Після отримання зазначеної відмови, позивач отримав ще одну довідку, видану Качалівським старостинським округом № 3, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно з народження по 1986 рік та з моменту аварії на ЧАЕС, 26 квітня 1986 року, за виключенням періоду з 20 листопада 1986 року по 13 грудня 1988 року (проходження служби в Радянській армії), та періоду з грудня 1988 року по жовтень 1989 року, відповідно до запису погосподарської книги с. Галинка за 1986-1990 р.р., (вибуття в м. Київ), фактично проживав в АДРЕСА_2 , відповідно акту обстеження про фактичне проживання № 20 від 13 квітня 2023 року, та з жовтня 1989 року по 07 грудня 1999 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , підстава будинкова книга для реєстрації громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_2 . З 07 грудня 1999 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , підстава будинкова книга для реєстрації громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_3 .

Позивач вважає, що дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області є протиправними, не відповідають вимогам закону та порушують його право на призначення пенсії в передбаченому законом розмірі, що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову оцінку відповідним правовідносинам суд зазначає наступне.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Відповідно до частини 1 статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави".

У рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи частини 2 статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність, зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №796-ХІІ).

Відповідно до вимог статті 49 Закону України № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України №1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1058-ІV).

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Позивачем до позовної заяви додано копію посвідчення серія НОМЕР_3 виданого Київською обласною державною адміністрацією від 19 березня 1996 року, згідно з яким ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1996 році та є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 4.

На момент видачі позивачу відповідного посвідчення, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи були врегульовані Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.92 N 501 (далі - Порядок N 501).

Пунктом 2 Порядку N 501 (в редакції, що діяла станом на момент видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи) передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, за наявності підстав передбачених ст. 14 Закону N 796-XII особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими цим Законом, та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 11 Закону.

Системний аналіз положень ст. 9, 14 Закону N 796-XII у поєднанні із нормою ч. 3 ст. 65 цього Закону дають підстави для висновку, що основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (ст. 55 Закону N 796-XII). Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 11.09.2019 у справі N 205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі N 464/4150/17, від 09.01.2020 у справі N 363/3976/16-а та від 06.04.2020 у справі N 752/15346/17.

Таким чином, у позивача наявний статус особи потерпілго від Чорнобильської катастрофи, який підтверджується відповідним посвідченням 4 категорії серії НОМЕР_3 , виданим Київською обласною державною адміністрацією від 19 березня 1996 року.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 55 Закону України №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 55 Закону № 796-XII, передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Так визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи, з числа осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років передбачено право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, якщо вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

Таким чином, в даному випадку необхідними умовами виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 5 років, як для осіб, які постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю, є наявність двох підтверджених обставин, а саме факту проживання у зоні посиленого радіоактивного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 для можливості виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та проживання на такій території ще протягом 9 років для додаткового зменшення пенсійного віку ще на 3 роки.

Саме відповідно до вказаних правових норм було зумовлено звернення позивача від 31.01.2023 у віці 55 років до відповідача щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону № 796-XII.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.02.2023 №46 відмовлено у призначенні пенсії.

У рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 33 роки 0 місяців 25 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви стаж зараховано на підставі трудової книжки та даних СПОВ. Встановлено, що відсутні підстави для призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки заявник проживав у зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01.01.1993 року 03 роки 09 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАСУ суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірним у даній справи є питання встановлення або спростування факту проживання чи праці у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років.

Відповідно до довідки № 01-45/03 від 11 січня 2023 року, виданою Качалівським старостинським округом №3, позивач з народження по 1986 рік та з жовтня 1989 року по 07 грудня 1999 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , та з 07 грудня 1999 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 віднесено до зони радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 категорія).

Зазначена довідка була надана позивачем відповідачу разом із заявою про призначення пенсії.

Перевіривши розрахунок часу проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993, згідно з наданою позивачем довідкою № 01-45/03 від 11 січня 2023 року, суд погоджується, що заявник проживав у зоні посиленого радіологічного контролю, станом на 01.01.1993 року 03 роки 09 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Проте, після отримання зазначеної відмови, позивач отримав ще одну довідку від 20 квітня 2023 року № 01-45/42, видану Качалівським старостинським округом № 3, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно з народження по 1986 рік та з моменту аварії на ЧАЕС, 26 квітня 1986 року, за виключенням періоду з 20 листопада 1986 року по 13 грудня 1988 року (проходження служби в Радянській армії), та періоду з грудня 1988 року по жовтень 1989 року, відповідно до запису погосподарської книги с. Галинка за 1986-1990 р.р., (вибуття в м. Київ), а фактично проживав в АДРЕСА_2 , відповідно акту обстеження про фактичне проживання № 20 від 13 квітня 2023 року, та з жовтня 1989 року по 07 грудня 1999 рою проживав за адресою: АДРЕСА_2 , підстава будинкова книга для реєстрації громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_2 . З 07 грудня 1999 року по теперішній час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , підстава будинкова книга для реєстрації громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 останній з 16.02.1989 по 08.12.1989 працював на дільниці навантажувачів автомобільних машиністом навантажувача автомобільного Головкиївміськбуду, що кореспондується з відомостями у довідці Качалівським старостинським округом № 3 довідку від 20 квітня 2023 року № 01-45/42 про вибуття в м. Київ з грудня 1988 року по жовтень 1989 року.

Тобто, судом вбачається, що позивач з 16.02.1989 по 08.12.1989 працював у місті Києві, яке не відноситься до населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення відповідно до постанови Кабінет Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 р. № 106.

В той же час, відповідна обставина не виключає можливості здійснення трудової діяльності в Києві, а наявність місця проживання в селі Галинка, Бучанського (Бородянського) району, Київської області.

Однак, згідно з зазначеною довідкою від 20 квітня 2023 року № 01-45/42, виданою Качалівським старостинським округом № 3, ОСОБА_1 дійсно з народження по 1986 рік та з моменту аварії на ЧАЕС, 26 квітня 1986 року, за виключенням періоду з 20 листопада 1986 року по 13 грудня 1988 року (проходження служби в Радянській армії), та періоду з грудня 1988 року по жовтень 1989 року, відповідно до запису погосподарської книги с. Галинка за 1986-1990 р.р., (вибуття в м. Київ), фактично проживав в АДРЕСА_2 .

Тобто, довідка від 11 січня 2023 року № 01-45/03 та від 20 квітня 2023 року № 01-45/42 не містять інформації про те, що позивач з 20 листопада 1986 року по 13 грудня 1988 року, та з грудня 1988 року по жовтень 1989 року проживав з реєстрацією, чи фактично, без реєстрації, у селі Галинка, Бучанського (Бородянського) району, Київської області.

Будь-яких інших відомостей, які б дозволяли встановити факт проживання позивача станом на 01.01.1993 не менше 4 років, на території населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення, останнім не надавалося до пенсійного органу та до суду.

Тому, виходячи з наданих позивачем документів, судом вбачається, що пенсійним органом правильно розраховано, що станом на 01.01.1993 рік заявник прожив 3 роки 9 місяць 24 дні.

Відповідно, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07 лютого 2023 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, суд звертає увагу, що відповідна обставина не позбавляє ОСОБА_1 права повторно звернутися до пенсійних органів, надавши додаткові відомості про фактичне місце проживання у період з грудня 1988 року по жовтень 1989 року у населених пунктах, віднесених до зон радіоактивного забруднення, у разі наявності.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.01.2025.

Суддя Панченко Н.Д.