Справа № 420/16952/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 №54 від 18.03.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку у віці 63 роки, а саме - з 16.03.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу роботи період роботи: з 07.07.1980 року по 23.09.1980 року, з 30.09.1980 року по 10.10.1984 року, з 01.08.2000 року по 31.08.2000 року, з 01.10.2000 року по 31.12.2000 року, з 01.06.2001 року по 31.07.2001 року, з 01.09.2001 року по 03.09.2001 року, з 04.09.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 03.12.2004 року згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Водночас, за принципом екстериторіальності заява позивача була передана Головному управлінню Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, який рішенням №54 від 18.03.2024 року відмовив позивачу у призначенні такої пенсії через недостатність у неї страхового стажу.

Вважаючи вищевказане рішення протиправним, позивач звернулась із даним позовом до адміністративного суду.

Ухвалою суду справу №420/16952/24 було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що періоди роботи позивача з 15.05.1978 року по 11.07.1979 року, 07.07.1980 року по 23.09.1980 року, 30.09.1980 року по 10.10.1984 року не зараховані у страховий стаж позивача, оскільки не можуть бути підтверджені записами в трудовій книжці із наявними в них виправленнями. Щодо періодів роботи позивача з 01.08.2000 року по 31.08.2000 року, 01.10.2000 року по 31.12.2000 року, 01.06.2001 року по 31.07.2001 року, 01.09.2021 року по 03.09.2001 року, 04.09.2001 року по 31.12.2003 року, 01.01.2004 року по 03.12.2004 року відповідач зазначив, що зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача можливе виключно за умови сплати страхових внесків, проте з індивідуальних відомостей про застраховану особу за вказані періоди відсутні будь-які відомості про сплату за позивача страхових внесків.

Ухвалою суду від 18.07.2024 року провадження у справі №420/16952/24 було зупинено на підставі п. 6 ч. 2 ст. 236 КАС України та, відповідно, поновлено ухвалою суду від 05.09.2024 року.

На виконання ухвали суду від 18.07.2024 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надіслало до суду матеріали пенсійної справи позивача.

Також за час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до суду надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач також позов не визнає, та зазначає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення №54 від 18.03.2024 року немає.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ПІБ позивача при народженні було записано як (далі мовою оригіналу) « ОСОБА_2 ». Внаслідок цього, з першої сторінки трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачається, що ім`я « ОСОБА_3 » було закреслено та виправлено на « ОСОБА_3 ».

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , вона у наступні спірні періоди:

- з 15.05.1978 року по 11.07.1979 року - працювала на підприємстві Балтського міськзмішторгу (підстава - наказ №129 від 15.05.1978 року) (записи за №3/4);

- з 07.07.1980 року по 23.09.1980 року - працювала на підприємстві Балтського заводу «Оптікон» (підстава - наказ №42 від 07.07.1980 року) (записи за №8/9);

- з 30.09.1980 року по 10.10.1984 року - працювала на підприємстві Балтського комбінату громадського харчування (підстава наказ №104 від 26.09.1980 року) (записи за №10/11/12);

- з 14.11.1983 року по 12.11.1984 року здійснювала догляд за дитиною до 3-х років;

- з 02.02.1998 року по 03.09.2001 року працювала на підприємстві АО «Аграрій» (підстава наказ №7/ОК від 02.02.1998 року) (записи за №18/19);

- з 04.09.2001 року по 31.12.2004 року - працювала на підприємстві АО «Аграрій» (підстава наказ №25 від 04.09.2001 року) (записи за №20/21).

Згідно наданої до суду довідки від 25.05.2023 року за №1500-0220-8/65896, сформованої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, у позивача станом на 23.05.2023 року наявний страховий стаж у кількості 22 років 02 місяців, що також підтверджується долученим до даної довідки розрахунком страхового стажу позивача форми РС-право із алгоритмом розрахунку «пенсія за віком».

Крім того, в матеріалах справи наявний архівний витяг комунального підприємства «Трудовий архів» Балтської міської ради Одеської області №М-227/01-22 від 27.04.2023 року, з якого вбачається, що згідно п.9 наказу №104 від 26.09.1980 року директора Балтського комбінату громадського харчування було прийнято на роботу ОСОБА_1 з 30.09.1980 року.

У зв`язку з досягненням пенсійного віку, 11.03.2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком та із пакетом відповідних документів.

Вищевказана заява про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №54 від 18.03.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 21 рік.

Водночас, в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 18 років 3 місяці 7 днів.

Також вказано, що до страхового позивача за доданими документами не зараховано наступні періоди:

- період роботи з 15.05.1978 року по 11.07.1979 року, оскільки дата звільнення (11.07.1979 року) не відповідає даті наказу про звільнення (10.09.1979 року);

- період роботи з 07.07.1980 року по 23.09.1980 року, оскільки наявне виправлення в номері наказу про прийняття на роботу;

- період роботи з 30.09.1980 року по 10.10.1984 року (зараховано з 15.07.1983 року по 10.10.1984 року), оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу, а також номер наказу про прийняття дописаний іншим чорнилом. Згідно довідки від 27.04.2023 року №М-227/01-22 ім`я зазначене в первинних документах (російською ОСОБА_3 ) не відповідає паспортним даним заявниці ( ОСОБА_3 );

- період роботи з 01.08.2000 року по 31.08.2000 року, 01.10.2000 року по 31.12.2000 року, 01.06.2001 року по 31.07.2001 року, 01.09.2001 року по 03.09.2001 року та з 04.09.2001 року по 31.12.2003 року, оскільки записи в трудовій книжці не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків);

- період роботи з 01.01.2004 року по 03.12.2004 року, оскільки відсутня сплата внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування.

В рішенні окремо було зазначено, що для зарахування страхового стажу:

- за період з 15.05.1978 року по 11.07.1979 року, з 07.07.1980 року по 23.09.1980 року необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів та відомості про реорганізацію;

- за період з 30.09.1980 року по 10.10.1984 року необхідно надати уточнюючий документ про приналежність даних, зазначених у довідці від 27.04.2023 року №М-227/01-22, заявниці;

- за період з 01.08.2000 року по 31.08.2000 року, з 01.10.2000 року по 31.12.2000 року, з 01.06.2001 року по 31.07.2001 року, з 01.09.2001 року по 03.09.2001 року та з 04.09.2001 року по 31.12.2003 року необхідно надати підтвердження первинними документами, а сервісному центру Пенсійного фонду України за місцем звернення заявника ініціювати зустрічну перевірку.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до адміністративного суду за захистом власних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень абзацу першого частини 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За ч.2 ст.26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Згідно з ч.1 ст.44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За приписами пункту 2.1 Порядку №22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до ст.62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Щодо незарахування до стажу роботи позивача періодів її роботи з 15.05.1978 року по 11.07.1979 року, 07.07.1980 року по 23.09.1980 року, 30.09.1980 року по 15.07.1983 року у зв`язку з наявністю виправлень та неточностей у трудовій книжці, суд зазначає наступне.

До 1993 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальним питанням від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162).

Згідно п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п.2.2 Інструкції №162 встановлено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).

Відповідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Разом з тим суд наголошує на тому, що відповідно до вищезазначених приписів законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і лише за відсутності у трудовій книжці, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, на підтвердження таких періодів приймаються інші документи, що уточнюють спірні моменти.

Так, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача, вона з 15.05.1978 року по 11.07.1979 року працювала на підприємстві Балтського міськзмішторгу (записи за №3/4), з 07.07.1980 року по 23.09.1980 року - на підприємстві Балтського заводу «Оптікон» (записи за №8/9), а з 30.09.1980 року по 10.10.1984 року - на підприємстві Балтського комбінату громадського харчування (записи за №10/11/12). Суд зауважує, що вищевказані записи виконані акуратно, будь-яких виправлень не містять, з огляду на що судом не вбачається будь-яких порушень приписів Інструкції №162, яка діяла на час заповнення роботодавцями вказаних пунктів у трудовій книжці позивача.

У той же час, факт внесення записів №8/9 та №10/11/12 у трудову книжку серії НОМЕР_1 чорнилами, що різняться насиченістю кольору, не свідчить, на думку суду, про порушення приписів Інструкції №162.

Крім того відповідач посилається на факт неврахування періоду роботи позивача з 30.09.1980 року по 15.07.1983 року у Балтському комбінаті громадського харчування, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу.

З цього приводу суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вищевказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 04.07.2023 року по справі №580/4012/19.

За ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, на думку суду, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємств не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про прояв відповідачем надмірного формалізму при розрахунку страхового стажу позивача, а тому вищевказані періоди роботи позивача з 15.05.1978 року по 11.07.1979 року, 07.07.1980 року по 23.09.1980 року, 30.09.1980 року по 15.07.1983 року безпідставно не були враховані до визначення такого стажу.

Щодо посилань відповідача на те, що з наданого позивачем архівного витягу комунального підприємства «Трудовий архів» Балтської міської ради Одеської області №М-227/01-22 від 27.04.2023 року вбачається факт прийняття на роботу з 30.09.1980 року (далі мовою оригіналу) « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_2 », а тому заявниці необхідно надати уточнюючій документ про приналежність даних, зазначених у довідці №М-227/01-22 від 27.04.2023 року, суд зазначає таке.

Важливо зазначити, що під час розгляду даної справи відповідачами не заперечувався факт зайнятості позивача у період з 30.09.1980 року по 15.07.1983 року на підприємстві Балтського комбінату громадського харчування. Крім того суд зазначає, що період роботи позивача з 15.07.1983 року по 10.10.1084 року на зазначеному підприємстві було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 та пенсійним органом не оспорюється.

За п.1 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п.2 Порядку №637 у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За час розгляду справи відповідачами не було надано жодних доказів на спростування того факту, що в архівному витязі комунального підприємства «Трудовий архів» Балтської міської ради Одеської області №М-227/01-22 від 27.04.2023 року містяться відомості про прийняття на роботу позивача з 30.09.1980 року на підставі наказу №104 від 26.09.1980 року. Крім того, відомості про вищевказаний наказ дублюються із відомостями, зазначеними у архівному витязі №М-227/01-22 від 27.04.2023 року.

Згідно із висновком Верховного Суду, який викладено у постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці (пільговій довідці) відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Враховуючи вищевказане, суд критично ставиться до посилань пенсійного органу на те, що позивачу необхідно надати уточнюючій документ про приналежність даних, зазначених у довідці №М-227/01-22 від 27.04.2023 року, позивачу, для зарахування періоду її роботи з 30.09.1980 року по 15.07.1983 року на підприємстві Балтського комбінату громадського харчування.

Щодо незарахування до стажу роботи позивача періодів її роботи з 01.08.2000 року по 31.08.2000 року, 01.10.2000 року по 31.12.2000 року, 01.06.2001 року по 31.07.2001 року, 01.09.2001 року по 03.09.2001 року, з 04.09.2001 року по 31.12.2003 року та з 01.01.2004 року по 03.12.2004 року через відсутність відомостей про сплату внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 7 ч. 16 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Таким чином, страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, а перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Крім того, за змістом вказаних норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (роботодавця), тобто відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

До таких висновків прийшов Верховний Суд в своїй постанові від 17.07.2019 року у справі №144/669/17.

Як було встановлено судом, позивач у період з 02.02.1998 року по 03.09.2001 року та з з 04.09.2001 року по 31.12.2004 року працювала на підприємстві АО «Аграрій».

Враховуючи, що у даному випадку відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на підприємство АО «Аграрій» як страхувальника, суд приходить до висновку, що відсутність у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.08.2000 року по 31.08.2000 року, 01.10.2000 року по 31.12.2000 року, 01.06.2001 року по 31.07.2001 року, 01.09.2001 року по 03.09.2001 року, з 04.09.2001 року по 31.12.2003 року та з 01.01.2004 року по 03.12.2004 року, не є підставою для невключення вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Отже суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача період її роботи на АО «Аграрій» за період з 01.08.2000 року по 31.08.2000 року, 01.10.2000 року по 31.12.2000 року, 01.06.2001 року по 31.07.2001 року, 01.09.2001 року по 03.09.2001 року, з 04.09.2001 року по 31.12.2003 року та з 01.01.2004 року по 03.12.2004 року.

Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначене рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.

На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.

Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям чіткості та повноти акту індивідуальної дії, що породжує його неоднозначне трактування.

Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.

У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Підсумовуючи вищезазначеного суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не було доведено протягом часу розгляду даної справи обґрунтованості винесення рішення №54 від 18.03.2024 року про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це, зокрема, вирішення незаявленої вимоги.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/16952/24 суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2024 року про призначення їй пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи з 15.05.1978 року по 11.07.1979 року у Балтському міськзмішторгу, з 07.07.1980 року по 23.09.1980 року на Балтському заводі «Оптікон», з 30.09.1980 року по 15.07.1983 року на Балтському комбінаті громадського харчування, з 01.08.2000 року по 31.08.2000 року, 01.10.2000 року по 31.12.2000 року, 01.06.2001 року по 31.07.2001 року, 01.09.2001 року по 03.09.2001 року, з 04.09.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 03.12.2004 року на підприємстві АО «Аграрій», що зазначені у трудовій книжці.

Висновки про те, що дії зобов`язального характеру щодо розгляду питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії у разі втрати годувальника, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

Також вказана позиція була висловлена П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.07.2024 року у справі №420/4839/24.

З вищенаведених підстав суд відмовляє у задоволенні позовних вимог позивача зобов`язального характеру, що заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем було сплачено судовий збір за подання даного адміністративного позову суду, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення основної позовної вимоги позивача, суд вважає за необхідне стягнути на її користь 1 211,20 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, оскільки саме вищевказаним територіальним управлінням пенсійного органу було винесено оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №54 від 18.03.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2024 року про призначення їй пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи з 15.05.1978 року по 11.07.1979 року у Балтському міськзмішторгу, з 07.07.1980 року по 23.09.1980 року на Балтському заводі «Оптікон», з 30.09.1980 року по 15.07.1983 року на Балтському комбінаті громадського харчування, з 01.08.2000 року по 31.08.2000 року, 01.10.2000 року по 31.12.2000 року, 01.06.2001 року по 31.07.2001 року, 01.09.2001 року по 03.09.2001 року, з 04.09.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 03.12.2004 року на підприємстві АО «Аграрій», що зазначені у трудовій книжці.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький