Справа № 240/8728/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/8728/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Дубок С.М. із позовом, в якому:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які полягають у притягненні його до повної матеріальної відповідальності;

- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №1245 "Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення відсутності майна та технічних засобів в ході здачі старшим лейтенантом ОСОБА_1 посади командира взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 ".

Позовні вимоги аргументовані протиправністю дій Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, військова частина) які полягали у притягненні ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності. Наголошує, що позивач не вчиняв умисних дій щодо нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, не вчиняв приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб, не завдавав шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, не вчиняв діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення, не давав письмового зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей. Вважає, що відсутні законні підстави для притягнення позивача саме до повної матеріальної відповідальності, оскільки прямої дійсної шкоди, яку було завдано саме з його вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна відповідачем не доведено.

Ухвалою суду від 30.05.2024 поновлено пропущений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов.

11.06.2025 від військової частини надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що позивач, який перебував на посаді командира взводу радіоелектронної боротьби військової частини, відповідно до статті 119 та 120 Статуту Збройних Сил України зобов`язаний керувати діяльністю та бойовою підготовкою підрозділу, стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності, а тому позивач повинен був проконтролювати та слідкувати за правильним використанням та зберіганням майна взводу. Звертає увагу суду, що в ході службового розслідування встановлено факт перебування майна без відповідного нагляду і контролю, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, внаслідок чого відбулася його втрата (нестача, пошкодження). Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу того, що ним вчинялися заходи по усуненню даних порушень.

Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вказує наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та до 27.02.2024 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) №1797 від 21.08.2023 позивача призначено на посаду командира взводу радіоелектронної боротьби, яку він прийняв 10.09.2023, про що свідчить акт наявний в матеріалах справи.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №305 від 19.10.2023 позивач, який призначений наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №441 від 05.07.2023 на посаду командира взводу радіоелектронної боротьби, з 19.10.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.01.2024 №33 командира взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника служби радіоелектронної боротьби.

Під час прийому і здавання позивачем посади командира взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 виявлено відсутність озброєння, майна та військової техніки, про що свідчить зміст рапорту №220/1/3031 від 30.01.2024 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , який приймав вказану посаду.

За фактом виявлення відсутності майна, озброєння та військової техніки у ході здачі позивачем посади наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №847 від 30.01.2024 призначено службове розслідування, проведення якого доручено ТВП начальника озброєння - заступнику начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_3 .

За результатами проведеного службового розслідування складено акт (б/н та дати), п.5 резолютивної частини якого за порушення вимог статей 11,119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 4 розділу II наказу Міністерства оборони України від 29.11.2018 №604 "Про затвердження Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту" запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 13.02.2024 за невиконання своїх службових обов`язків відповідно до статті 11 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" №548-ХІV від 24.03.1999, Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24.03.1999, Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" №160-ІХ від 03.10.2019 вирішено притягнути позивача до повної матеріальної відповідальності без урахування кратності на загальну суму - 2 453 697,49 грн.

Крім того, за невиконання своїх службових обов`язків відповідно до статей 11,119, 120 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" №548-ХІV від 24.03.1999, Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-ХІV від 24.03.1999 вищевказаним наказом притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом "г" ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - "попередження про неповну службову відповідність".

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №60 від 27.02.2024, позивача виключено зі списків Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із переведенням на військову службу до Військової частини НОМЕР_4 , про що значиться у відзиві на позов та не заперечується позивачем.

У зв`язку із вибуттям до нового місця служби позивача Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_5 склали акт про те, що перша передала, а друга прийняла заборгованість з відшкодування завданих державі збитків, яка станом на 27.02.2024 становила 2 435 691 грн 99 коп, в тому числі за номенклатурою: майно служби радіоелектронної боротьби - 2 375 019 грн, майно служби зв`язку - 70780,49 грн та майно медичної служби - 7 898 грн. Із загальної суми заборгованості погашено 18 005 грн за номенклатурою військового майна: повністю майно медичної служби - 7 898 грн та частково майно служб зв`язку - 10 107,50 грн.

13.02.2024 до Військової частини НОМЕР_1 направлено адвокатський запит щодо надання належним чином засвідчених копій матеріалів службового розслідування на підставі яких винесено оскаржувані накази.

За результатами розгляду адвокатського запиту, Військова частина НОМЕР_1 листом №3/19/2/4375 від 07.04.2024 повідомила про результати службового розслідування, яке призначене по факту виявлення відсутності майна та технічних засобів в ході здачі позивачем посади командира взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 .

Представник позивача вважає протиправними дії відповідача, які спрямовані на притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, а тому звернувся до суду із даним позовом, з метою захисту його прав, свобод та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до абз.6 ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів (стаття 58 Статуту).

Відповідно до статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Статтями 26 та 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Приписами пункту 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Пунктом 1 Розділу V Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

В свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21.09.1999 №1075-XIV (далі - Закон №1075-XIV) військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

У свою чергу, п.4. 5 ч.1 ст. 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" №160-IX від 03.10.2019 (далі Закон - №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ).

Положеннями статті 6 Закону №160-ІХ передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, а саме в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (ст.7 Закону №160-ІХ).

Частиною 2 статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 ст.8 Закону №160-ІХ).

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис (ч.7 ст.8 Закону №160-ІХ).

Аналіз викладених норм, дає підстави вважати, що підставою для застосування до військовослужбовця відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи в завданні шкоди, однак слід зауважити, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Факт виявлення відсутності майна та технічних засобів встановлено саме під час здачі позивачем посади командира взводу радіоелектронної боротьби військової частини.

За вказаним фактом призначено службове розслідування, за результатами проведення якого встановлено, що позивачем порушено вимоги статей 11, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 4 розділу II наказу Міністерства оборони України від 29.11.2018 №604 "Про затвердження Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту".

Як свідчать матеріали справи, допущені позивачем порушення призвели до втрати майна військової частини на загальну суму: 2 453 697,49 грн (два мільйони чотириста п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто сім гривень сорок дев`ять копійок), а саме: антидронової рушниці ЕОМ48 інв. №32303350 за ціною придбання (первісною) 1 201 332,00 грн (один мільйон двісті одна тисяча триста тридцять дві гривні 00 копійок), антидронової рушниці ЕВМ48 інв. №32210098 за ціною придбання (первісною) 1 173 687,00 грн (один мільйон сто сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 00 копійок), радіостанції портативної спеціального призначення Моtorola DР4400 (ТУ У 32.2-3:2007) (за специфікацією) 807ТYVР773 первісною вартістю 25 677,46 грн (двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят сім гривень 46 копійок), радіостанції портативної спеціального призначення Моtorola DР4400 (ТУ У 32.2-3:2007) (за специфікацією) 807ТYVК310 первісною вартістю 25 677,46 грн (двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят сім гривень 46 копійок), комутатора мережевий Міkrotik RВ260GSP HDС085372S2/244/r2 первісною вартістю 4710,00 грн (чотири тисячі сімсот десять гривень 00 копійок), комутатора мережевого Міkrotik RВ260GSР НВС08СRM85М244/r2 первісною вартістю 4 710,00 грн (чотири тисячі сімсот десять гривень 00 копійок) кабелю НDМІ tо НDМІ V2.0 5 т Vinga (VCPDСНDМІММ5ВК) первинної вартості 133, 02 грн (сто тридцять три гривні 02 копійки), кабелю НDМІ 10м первісної вартості 450,00 грн (чотириста п`ятдесят гривень 00 копійок), дві додаткові батареї від Радіостанція Моtorola ВР4400е 136-174МГц, ліц. АЕS256, первинною вартістю 4 576,50 грн (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 50 копійок) на загальну суму 9 153,00 грн (дев`ять тисяч сто п`ятдесят три гривні 00 копійок), кабелю Маххter UВ-М-USВ- 01GР, USВ 2.0 А-тато/Місrо В-тато, 1,0 м первісною вартістю 25,35 грн (двадцять п`ять гривень 35 копійок), патчкорду UТР, 1,5м RІТАК Сірий в кількості 3 шт., первісною вартістю 81,40 грн (вісімдесят одна гривня 40 копійок) на загальну суму 244,20 грн (двісті сорок чотири гивні 00 копійок), аптечки АМЗІ ІFАК (мтд Уряду ФРН) в кількості 2 шт., первісною вартістю 3 949,13 грн (три тисячі дев`ятсот сорок дев`ять гривень 13 коп.) на загальну суму 7 898,00 грн (сім тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень 00 копійок).

За невиконання своїх службових обов`язків відповідно до статті 11 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" №548-ХІV від 24.03.1999, Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24.03.1999, Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" №160-ІХ від 03.10.2019 притягнуто позивача до повної матеріальної відповідальності.

Як стверджує представник відповідача під час службового розслідування 13.02.2024 позивач відмовився надавати пояснення, про що складено акт фіксації відмови від надання пояснень, що не спростовано представником позивача під час розгляду даної справи.

У той час, 14.02.2024 щодо встановленого факту виявлення відсутності майна та технічних засобів військової частини відібрані пояснення у начальника служби радіоелектронної та кіберборотьби Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 .

Як пояснив ОСОБА_4 , він постійно знаходився на основному командному пункті бригади, а тому не мав можливості перевірити наявність особового складу, озброєння та військової техніки взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 . Крім того наголосив, що щодня спілкувався по телефону з командиром взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 (позивачем), від якого була доповідь про втрату майна взводу радіоелектронної боротьби, про що було усно повідомлено командира бригади. Разом з тим вказав, що на наступний день командир взводу радіоелектронної боротьби лейтенант ОСОБА_1 усно доповів про те, що подав письмову доповідь на командира бригади про втрату майна. Однак, 30.01.2024 під час передавання посади командира взводу радіоелектронної боротьби військової частини, не підтвердилася інформація про подання ОСОБА_1 рапортів про втрату майна. Рапорт про нестачу майна подав молодший лейтенант ОСОБА_5 , який приймав від позивача посаду.

В спростування доводів відповідача про доведеність вини позивача представник позивача посилається на втрату майна у ході бойових дій. Вважає, що позивач не вчиняв умисних дій щодо нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, не вчиняв приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб, не завдавав шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, не вчиняв діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення, не давав письмового зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей, а тому відсутні законні підстави для притягнення його до повної матеріальної відповідальності.

Втім суд не погоджується із такими твердження представника позивача з огляду на наступне.

Спірні правовідносини виникли з приводу виконання позивачем свої посадових обов`язків, як командира взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до п.119 Статуту командир взводу (групи, башти) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу (групи, башти) та успішне виконання ним бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу (групи, башти), за підтримання внутрішнього порядку у взводі (групі, башті).

Командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Пунктом 120 Статуту визначено обов`язки командира взводу (групи, башти).

Зокрема командира взводу (групи, башти) зобов`язаний:

- підтримувати особовий склад взводу (групи, башти), озброєння і техніку в постійній бойовій готовності (п.п.1);

- досконало знати й володіти всіма видами озброєння і техніки взводу (групи, башти), правильно зберігати, експлуатувати, обслуговувати та особисто перевіряти їх бойову готовність (п.п.3);

- стежити за наявністю і правильною експлуатацією, обслуговуванням і збереженням озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) і не менше ніж раз на два тижні особисто проводити їх огляд і перевірку наявності (п.п.10);

- готувати особовий склад взводу, озброєння й техніку до виходу на кожне навчання чи заняття, а також перевіряти їх наявність і стан після повернення із занять і навчань (п.п.11);

- стежити за додержанням заходів безпеки на заняттях, стрільбах, навчаннях і під час роботи з технікою та озброєнням; перевіряти, щоб після занять, стрільб, навчань у підлеглих не залишалося боєприпасів, гранат, запалів, вибухових речовин (п.п.12).

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що до безпосередніх обов`язків командира взводу (групи, башти) відноситься зокрема обов`язок перевірки наявності озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) і здійснення його огляду та перевірки, не менше ніж раз на два тижні.

У той час, слід акцентувати увагу на тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення позивачем належним чином своїх посадових обов`язків, зокрема в частині перевірки належного військовій частині майна, за експлуатацію, обслуговування і збереження якого відповідав саме позивач відповідно до вищевказаних положень Статуту.

Як вже зазначалося, за змістом пояснень ОСОБА_4 , відслідковується, що позивач йому усно доповів про подання письмової доповіді на командира бригади про втрату майна. Однак, 30.01.2024 під час передавання посади командира взводу радіоелектронної боротьби військової частини вказана інформація не підтвердилася, рапорти про втрату майна позивачем командира бригади не подано. Втрату майна виявлено лише на підставі рапорту №220/1/3031 від 30.01.2024 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , який приймав посаду командира взводу радіоелектронної боротьби від позивача.

Однак, слід наголосити, що згідно з ч. ч. 1-2 ст. 8 Закону №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

При цьому, як свідчать встановлені обставини справи, позивач, як командир взводу радіоелектронної боротьби, письмово не повідомляв про втрату зазначеного майна військової частини, оцінка якого визначена на загальну суму 2 453 697,49 грн.

Тобто, позивачем самостійно не доведено до вищого керівництва про відсутність майна (його втрату під час виконання бойових завдань, на що посилається представник позивача), в тому числі не повідомлено про час, дату та за яких обставин таке майно було втрачено.

Більш того, від надання будь-яких пояснень щодо встановленого факту втрати майна військової частини у ході службового розслідування позивач відмовився.

Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи представника позивача, які викладені у додаткових письмових поясненнях №10-06-24-06 від 10.06.2024 щодо відсутності у позивача матеріальної відповідальності за майно, яке знаходить в користуванні (зберіганні) інших посадових осіб (військовослужбовців), які проходять військову частину, оскільки безпосередній обов`язок стосовно перевірки належного військовій частині майна, його експлуатацію, обслуговування і збереженням відповідав саме позивач відповідно до вищевказаних положень Статуту.

У той час, слід відмітити, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Відповідно до матеріалів справи, висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності ґрунтуються на матеріалах службового розслідування.

Дослідивши всі обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, суд вважає, що під час проведення службового розслідування, за фактом відсутності майна, озброєння та військової техніки в ході здачі позивачем посади відповідачем достеменно встановлено наявність протиправних дій позивача, завдання прямої дійсної шкоди у зв`язку з особистою неналежним виконанням службових обов`язків та службовою недбалістю, якими було спричинено втрату майна військової частини, внаслідок чого спричинено матеріальні збитки державі на загальну суму 2 453 697,49 грн.

Під час розгляду спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач усвідомлював протиправний характер свого діяння та повинен був передбачити настання його протиправного наслідку.

За наявними матеріалами справи відповідачем доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його такою поведінкою і настанням шкоди, його вина у заподіянні шкоди, які за положеннями вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до повної матеріальної відповідальності.

Між тим, службовим розслідуванням було встановлено прямий причинний зв`язок між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби, його особиста недбалість під час виконання своїх службових обов`язків, взятих на себе під прийняття присяги на вірність українському народу.

Для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

За встановленими обставинами справи, суд дійшов висновку, що відповідачем у ході службового розслідування доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у спірному наказі, виданому відповідачем, зокрема зазначено, які саме дії позивача привели до завданих збитків державі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновок військової частини про заподіяння саме позивачем державі шкоди, у зв`язку із чим він має нести повну матеріальну відповідальність, є обґрунтованим, правомірним та таким, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першої та другої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За положеннями ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У зв`язку із прийняттям судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не вирішується.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) про визнання дій протиправними, скасування наказу, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 21 січня 2025 р.

21.01.25