Справа № 360/422/23
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 січня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/422/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом адвоката Мандрика Владислава Володимировича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 70 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території Запорізької, Херсонської, Донецької областей, за період з 01.01.2023 по 31.01.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі 70 000 гривень, в розрахунку на місяць, пропорційно дням участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території Запорізької, Херсонської, Донецької областей, за період з 01.01.2023 по 31.01.2023.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 у задоволенні позову адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2023 апеляційну скаргу адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі № 360/422/23 залишено без задоволення. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі № 360/422/23 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.11.2024 касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мандрика Владислава Володимировича задоволено частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року скасовано, а справу № 360/422/23, яка сформована та зберігається в електронній формі, направлено на новий судовий розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для нового розгляду справи № 360/663/23 визначено головуючого суддю Борзаницю С.В.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду 03.12.2024 прийнято адміністративну справу № 360/422/23 до провадження.

На виконання постанови Верховного Суду від 27.11.2024 судом витребувано у відповідача додаткові докази для з`ясування, які саме завдання/заходи виконував/здійснював позивач, перебуваючи на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 , упродовж спірного періоду.

На виконання ухвали суду від 03.12.2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено таке.

Посилання позивача на довідку військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 № 3360 як підтвердження факту перебування безпосередньо в районах, безпосередньої участі в бойових діях та є підставою для нарахування та виплати збільшеного розмір додаткової винагороди до 100 000 гривень, є повністю хибними та суперечать положенням Постанови КМ України №168, оскільки зазначена довідка, відповідно до викладених в ній відомостей, є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), а не виплати додаткової винагороди у певному розмірі відповідно до Постанови КМ України №168. Видана на підставі наказів по стройовій частині, витяги із яких долучені до позовної заяви особисто позивачем.

Відповідач зазначає, що аналізуючи положення Окремого доручення № 912/з/29 , що повністю відповідають та кореспондують положенням постанови КМУ №168, чітко прослідковується необхідність наявності в сукупності двох умов для виплати додаткової винагороди в розмірах 100 000 гривень пропорційно часу участі у таких діях або заходах перебування безпосередньо в районах та безпосередня участь у здійсненні заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в спірний період проходила військову службу на посаді фельдшер медичного пункту 2 гірсько-штурмового батальйону (далі 2 ГШБ) військової частини НОМЕР_1 (закрите найменування військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 окрема гірсько-штурмова бригада або 128 огшбр).

Згідно замислу на переміщення комбінованим способом НОМЕР_2 огшбр в операційну зону ОУВ ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі замисел) НОМЕР_2 огшбр отримала розпорядження перейти в оперативне підпорядкування командувача ОУВ ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСУВ ІНФОРМАЦІЯ_2 та до 08.01.2023 здійснити переміщення в операційну зону ОУВ ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСУВ ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пунктом 2.8 замислу визначено початок здійснення переміщення з 06.00 31.12.2022 року та закінчення переміщення до 24.00 04.01.2023 року.

Пунктом 2.9 замислу встановлено район зосередження підрозділів після здійснення переміщення комбінованим способом для 2 ГШБ (підрозділ, в якому проходив службу позивач) Любимівка, Новоукраїнка, Привільне.

Відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 огшбр №р-146ДСК/кп від 31.01.2023 визначено завдання командиру 2 ГШБ до 09.00 31.01.2023 перейти в підпорядкування командира 128 огшбр в районі Зарічне, викл. Таврійське, Жовта Круча, та бути в готовності за окремим розпорядженням (сигналом), до дій в якості ЗВРез бригади №2 у взаємодії з підрозділами першого ешелону до відбиття наступу противника та проведення контратак з метою відновлення втраченого положеня з рубежів.

Відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 огшбр №р-158ДСК/кп від 03.02.2023 визначено завдання командиру НОМЕР_3 ГШБ зосереджуватись в районі Зарічне, викл. Таврійське, Жовта Круча, та бути в готовності за окремим розпорядженням (сигналом), до дій в якості ЗВРез бригади №2 у взаємодії з підрозділами першого ешелону до відбиття наступу противника та проведення контратак з метою відновлення втраченого положеня з рубежів.

Відповідач зазначає, що особовий склад 2 гірсько-штурмового батальйону, зокрема і позивач, в спірний період (з 01.01.2023 по 31.01.2023) перебували в населених пунктах, які не включені Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій від 02.02.2023 №26 до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій.

А отже, відсутня перша з двох обов`язкових умов для нарахування та виплати особовому складу 2 гірсько-штурмового батальйону оспорюваної додаткової винагороди в збільшеному розмірі до 100 000 гривень - перебування безпосередньо в районах, як того вимагає Постанова КМ України №168.

Крім того, відповідач зазначає, що особовий склад 2 гірсько-штурмового батальйону в січні 2023 року перебував у Загальновійськовому резерві № 2 оперативного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОУВ).

Таким чином, на думку відповідача, перебування особового складу 2 гірсько-штурмового батальйону за межами першого ешелону оборони в готовності до майбутнього, ймовірного, потенційного висування та виконання завдань не являється безпосередньою участю в бойових діях або заходах їх забезпечення.

Зазначені обставини підтверджуються витягом з журналу бойових дій про не залучення підрозділу, в якому служила позивач, до ведення бойових дій та районів ведення воєнних (бойових) дій в січні 2023 року, передбачених, Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023р. №26.

З огляду на зазначене, відповідач вважає, що відсутня друга обов`язкова умова для нарахування та виплати особовому складу 2 гірсько-штурмового батальйону оспорюваної додаткової винагороди в збільшеному розмірі до 100 000 гривень безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Командир 2 гірсько-штурмового батальйону капітан ОСОБА_2 , в якому проходила службу позивач, на виконання постанови КМ №168 України, керуючись положеннями Окремого доручення № 912/з/29, подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати його особовому складу додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. пропорційно часу участі у бойових діях/заходах та залежно від перебування військовослужбовців безпосередньо в районах здійснення зазначених заходiв у визначений період.

В пункті 3 зазначеного рапорту командир підрозділу клопоче перед командиром військової частини НОМЕР_1 виплатити військовослужбовцю, фельдшеру медичного пункту 2 гірсько-штурмового батальйону, старшому сержанту ОСОБА_1 (в рапорті №486) додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень, так як в період 01.01.2023 по 31.01.2023 (31 день) позивач не в районах ведення воєнних (бойових) дій, затверджених Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 № 26 Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій, не перебувала, безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не брала, бойових наказів (розпоряджень) не виконувала.

Окрім того, відповідач просить врахувати, що згідно пункту 1 зазначеного рапорту визначено перелік військовослужбовців які у чітко визначені періоди (дні) брали безпосередню участь у бойових діях, визначені населені пункти, де в таких бойових діях або заходах забезпечення безпосередньо брали участь та на підставі яких саме бойових розпоряджень там перебували.

Однак, фельдшер медичного пункту 2 гірсько-штурмового батальйону старший сержант ОСОБА_1 в складі цих підрозділів не перебувала.

Відповідач зазначає, що ним надано всю наявну документацію, яка відображає місце несення військової служби підрозділом (2 гірсько-штурмовим батальйоном) позивача, а саме місце розміщення особового складу, в тому числі і позивача, та власне характер завдань, які покладались на підрозділ в спірний період.

У зв`язку із викладеним, на думку відповідача, відсутні будь-які обставини, які б свдідчили що він з певних причин не зафіксував участі позивача у завданнях/заходах у документах, які потім слугують підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн. Існування таких документів щодо одного єдиного військовослужбовця Існування таких документів щодо одного єдиного військовослужбовця із цілого 2 гірсько-штурмового батальйону є повністю нереальним та неможливим.

Ведення інших документів, які б передбачали фіксацію місця перебування позивача кожного дня за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 включно, чинним на момент існування спірних правовідносин законодавством не передбачено.

За таких обставин, відповідач вважає, що у спірних правовідносинах він діяв в межах наданих повноважень, здійснила нарахування та виплату додаткової винагороди позивачу на підставах, в межах повноважень та в розмірах, що чітко встановлені чинним законодавством.

На виконання постанови Верховного Суду від 27.11.2024, судом витребувано у відповідача додаткові докази для з`ясування, які саме завдання/заходи виконував/здійснював позивач, перебуваючи на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 , упродовж спірного періоду та з метою перевірки відомостей, зазначених в довідці Військової частини НОМЕР_1 від 24 березня 2023 року № 3360, суд дослідивши надані матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) станом на дату подання позову проходила військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 24 березня 2023 року № 3360 ОСОБА_1 у період з 26 лютого 2022 року по 21 лютого 2023 року, з 07 березня 2023 року по 24 березня 2023 року безпосередньо брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на території Запорізької, Херсонської, Донецької областей. Підстава: витяги з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2022 року № 46, від 21 лютого 2023 року № 51, від 07 березня 2023 року № 67.

Згідно із витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2022 року № 46 позивача зараховано на котлове забезпечення з 26 лютого 2022 року.

Згідно із витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21 лютого 2023 року № 51 позивач вибула із району ведення бойових дій у щорічну основну відпустку в м.Мукачево Закарпатської області на 10 діб та 4 доби для проїзду до місця проведення відпустки та назад з 21 лютого по 06 березня 2023 року.

Згідно із витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 07 березня 2023 року № 67 позивач повернулася з щорічної основної відпустки та її зараховано на котлове забезпечення.

Отже, довідка Військової частини НОМЕР_1 від 24 березня 2023 року № 3360 видана на підставі наказів по стровій частині, які стосуються безпосередньо перебування позивача на військовій службі та її проходження.

Копією витягу з журналу ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 визначені підрозділи, які залучалися до ведення бойових дій у січні 2023 року, в якому 2 гірсько-штурмовий батальйон відсутній.

Згідно із замислом на переміщення комбінованим способом НОМЕР_2 огшбр в операційну зону ОУВ ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі замисел) НОМЕР_2 окрема гірсько-штурмова бригада отримала розпорядження перейти в оперативне підпорядкування командувача ОУВ ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСУВ ІНФОРМАЦІЯ_2 та до 08.01.2023 здійснити переміщення в операційну зону ОУВ ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСУВ ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом із справи № 3 том 1 Військової частини НОМЕР_1 , інв. № 07т/арх з 27.1.2022 по 09.01.2023.

Відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 огшбр №р-1ДСК/кп від 03.01.2023 визначено завдання командиру 2 ГШБ протягом 03-04 січня 2023 року сформувати БТГр з 2 гшб (з засобами посилення), уточнити склад ППУ бригади, до кінця 05 січня 2023 року БТГр засередити в районі: Зарічне, Одарівка, Таврійське, Омельник та утримувати в якості ЗВРез №2 ОУВ ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 огшбр №р-146ДСК/кп від 31.01.2023 визначено завдання командиру 2 ГШБ до 09.00 31.01.2023 перейти в підпорядкування командира 128 огшбр в районі Зарічне, викл. Таврійське, Жовта Круча, та бути в готовності за окремим розпорядженням (сигналом), до дій в якості ЗВРез бригади №2 у взаємодії з підрозділами першого ешелону до відбиття наступу противника та проведення контратак з метою відновлення втраченого положеня з рубежів.

Відповідно до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 огшбр №р-158ДСК/кп від 03.02.2023 визначено завдання командиру НОМЕР_3 ГШБ зосереджуватись в районі Зарічне, викл. Таврійське, ОСОБА_3 , та бути в готовності за окремим розпорядженням (сигналом), до дій в якості ЗВРез бригади №2 у взаємодії з підрозділами першого ешелону до відбиття наступу противника та проведення контратак з метою відновлення втраченого положеня з рубежів.

З зазначених бойових розпоряджень та замислу встановлено, що в спірний період, тобто січень 2023 року, особовий склад 2 гірсько-штурмового батальйону, в якому проходиа службу позивач, перебував у Загальновійськовому резерві № 2 оперативного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОУВ).

Відповідно до інформаційної довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 червня 2023 року № 2195, старший сержант ОСОБА_1 , фельдшер медичного пункту 2 гірсько-штурмового батальйону, в період з 01 січня по 31 січня 2023 року проходила військову службу в пунктах тимчасової дислокації підрозділу та виконувала покладені на неї обов`язки. В районах ведення воєнних (бойових) дій в період з 01 січня по 31 січня 2023 року, затверджених наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 лютого 2023 року № 26 "Про визначення районів ведення воєнних (бойових)", не перебувала, безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не брала, службових обов`язків, бойових наказів (розпоряджень) не виконувала.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03 лютого 2023 року Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за січень місяць 2023 року, відповідно до Постанови № 168 та на підставі Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29 вирішено виплатити особовому складу Військової частини (в тому числі військовослужбовцям строкової служби) додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень 00 копійок в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 січня по 31 січня 2023 року, крім військовослужбовців, зазначених в пунктах 2, 3, 4 цього наказу.

Згідно з копією рапорту командира 2 гірсько-штурмового батальйону капітана ОСОБА_4 від 07 лютого 2023 року відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 лютого 2023 року № 26, він клопотав про виплату щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, особовому складу 2 гірсько-штурмового батальйону у січні 2023 року в розмірі 30000 гривень, зокрема, ОСОБА_1 , фельдшеру МП 2 ГШБ (порядковий номер 486) (період проходження служби з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, кількість діб 31).

Витягом з картки особового рахунку ОСОБА_1 підтверджено факт виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн за січень 2023 року.

Надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, враховуючи висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 27.11.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з абзацами першим, другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 168, пунктом 1 якої, у редакції станом на 07 березня 2022 року, визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Надалі до Постанови № 168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 350, від 01 липня 2022 року № 754, від 07 липня 2022 року № 793, від 08 жовтня 2022 року № 1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, який підлягав застосуванню з 24 лютого 2022 року, та згідно з яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі Закон № 1934-XII) Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розд. І п. 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім Окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29.

У постанові від 27.11.2024 у цій справі Верховний Суд зазначив, що висновок судів першої та апеляційної інстанції щодо неможливості застосування Окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29 через те, що воно не було зареєстроване, не пройшло правову експертизу та не набрало чинності у встановленому законодавством порядку, є безпідставним, адже прийняття Міністром оборони України такого рішення узгоджується з його повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, отож це рішення підлягало врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

У пункті 1 Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (яке діяло з 01 червня 2022 року) Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи), а саме виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

У пункті 3 цього Окремого доручення Міністр оборони України установив, що райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом 5 Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 Міністр оборони України установив виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) по особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 окремого доручення).

Судом встановлено, що у спірний період (з 01.01.2023 по 31.01.2023) особовий склад 2 гірсько-штурмового батальйону, в якому проходила службу позивач, перебував у Загальновійськовому резерві № 2 оперативного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОУВ).

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2016 №605 затверджено Бойовий статут механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина ІІ. Батальйон, рота.

Відповідно до вимог Розділу 2 Бойового статуту механізованих і танкових військ Сухопутних військ Збройних Сил України, частина ІІ. Батальйон, рота встановлено, що батальйон (рота), який складає загальновійськовий резерв, займає вказаний район зосередження та перебуває в готовності до зайняття визначених йому оборонних позицій і вогневих рубежів та виконання завдань, які раптово виникають або для посилення (заміни) підрозділів першого ешелону у випадку втрати ними боєздатності.

Загальновійськовий резерв займає район зосередження (опорний пункт) за підрозділами першого ешелону і перебуває в готовності до виконання завдань, які раптово виникають.

З зазначеного вбачається, що перебування особового складу 2 гірсько-штурмового батальйону за межами першого ешелону оборони в готовності до виконання завдань, які раптово виникають або для посилення (заміни) підрозділів першого ешелону у випадку втрати ними боєздатності не свідчить про безпосередньою участю в бойових діях або заходах з їх забезпечення.

Положеннями Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 чітко визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

На підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах у спірний період позивачем надано довідку від 24.03.2023 № 3360, складену Військовою частиною НОМЕР_1 . Однак, зазначена довідка не містить відомостей про підтверджуючі документи, передбачені положеннями Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29.

Довідка від 24.03.2023 № 3360 видана на підставі наказів Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині, які стосується безпосередньо проходження позивачем військової служби, а не безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення відповідних заходів.

Суд наголошує, що згідно до вимог положень Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 обов`язковою умовою для видання наказу про виплату додаткової винагороди за минулий місяць є документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення відповідих заходів на підставі чітко визначеного переліку документів.

Сама лише довідка від 24.03.2023 № 3360 не свічить та не підтверджує участі позивача у бойових діях або відповідних заходах у спірний період.

Судом встановлено, що на виконання вимог положень Окремого доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 командир 2 гірсько-штурмового батальйону капітан ОСОБА_4 рапортом від 07 лютого 2023 року відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 лютого 2023 року № 26 клопотав про виплату щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, особовому складу 2 гірсько-штурмового батальйону у січні 2023 року.

Згідно пункту 1 зазначеного рапорту визначено перелік військовослужбовців які у чітко визначені періоди (дні) брали безпосередню участь у бойових діях, визначені населені пункти, де в таких бойових діях або заходах забезпечення безпосередньо брали участь та на підставі яких саме бойових розпоряджень там перебували, що є підставою для виплати щомісячної додаткової винагороди в розмірі 100000 грн.

Тобто, зазначеним рапортом підтверджується факт того, що деякі військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 дійсно брали безпосередню участь у бойових діях, що стало підставою для нарахування та виплати їм додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. Однак, позивач в цьому переліку відсутня.

Натомість, в пункті 3 зазначеного рапорту командир підрозділу клопоче перед командиром військової частини НОМЕР_1 виплатити, зокрема, військовослужбовцю, фельдшеру медичного пункту 2 гірсько-штурмового батальйону, старшому сержанту ОСОБА_1 (в рапорті № 486) додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень за період 01.01.2023 по 31.01.2023 (31 день).

Отже, судом встановлено, що у спірний період позивач дійсно проходила військову службу у складі 2 гірсько-штурмового батальйону НОМЕР_2 окремої гірсько-штурмової бригади, який у цей період перебував у Загальновійськовому резерві № 2 оперативного угруповання військ ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОУВ). Однак, доказів, передбачених Окремим дорученням від 23 червня 2022 року № 912/з/29, для підтвердження безпосередньої участі позивача у цей період у бойових діях або забезпеченні здійснення відповідих заходів судом не виявлено.

При цьому, суд зазначає, що сам лише факт безпосереднього перебування позивача в районах ведення воєнних (бойових дій) не є підтвердженням його безпосередньої участі у бойових діях або заходах та не є підставою для нарахування та виплати додаткової винагороди.

Таким чином, аналіз наданих та зібраних судом доказів свідчить про те, що належних доказів на підтвердження участі позивача у бойових діях або заходах для нарахування та виплати додаткової винагороди за періоди з 01.01.2023 по 31.01.2023 сторонами не надано, а судом не виявлено, що свідчить про відсутість правових підстав для нарахування позивачу додаткової винагороди та є підставою для відмови у задоволенні заявлених вимог.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Мандрика Владислава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити збільшену додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Борзаниця