Справа № 348/2727/24
Суддя: Міськевич О. Я.
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2727/24

14 січня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючої-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

представника позивача: Оніщука С.П. (за межами суду)

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 2152 від 28.05.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови № 2152 від 28.05.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Заявлені вимоги представник позивача мотивує тим, що 28.05.2024 щодо позивача відповідачем було складено постанову № 2152 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою позивача визнано винуватим за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. Позивач вважає зазначену постанову незаконною, оскільки в його діях відсутній склад зазначеного у ній адміністративного правопорушення.

Зазначає, що за змістом протоколу серії ЧРТЦК № 226 від 19.05.2024 за ч. 1 ст. 210 КУпАП, та оскаржуваної постанови № 2152 від 28.05.2024 за ч. З ст. 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, в приміщенні Чернівецького обласного об`єднаного центу мобілізації відмовився від отримання направлення № 235 від 19.05.2024 на проходження ВЛК у відділі № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив правила військового обліку в особливий період.

Чинний призовний вік в Україні становить 25 років, саме після досягнення якого особа набуває статус військовозобов`язаного, зараховується у запас та підлягає мобілізації.

Натомість, станом на 19.05.2024 ОСОБА_1 статусу військовозобов`язаного в силу віку ще не набув, а отже і виконувати вимоги направлення № 235 від 19.05.2024 зобов`язаний не був.

Таким чином, станом на 19.05.2024 ОСОБА_1 не був суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за обставин, викладених у постанові про адміністративне правопорушення.

Також зазначає, що зміст протоколу серії ЧРТЦК № 226 від 19.05.2024 суперечить змісту оскаржуваної постанови № 2152 від 28.05.2024.

Так, 19.05.2024 протокол серії ЧРТЦК № 226, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 210 КУпАП (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку). Натомість, відповідно до оскаржуваної постанови № 2152 від 28.05.2024, отриманої позивачем 02.11.2024, по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності вже за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому протокол серії ЧРТЦК № 226 від 19.05.2024 за ч. 1 ст. 210 КУпАП безпідставно вказується у оскаржуваній постанові, як доказ вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Натомість, ч. 1 ст. 210 та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачають відповідальність за зовсім різні правопорушення, і обставини їх можливого вчинення будуть також різними.

Також зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 безпідставно не враховано причини відмови призовника ОСОБА_1 від отримання направлення на ВЛК № 235 від 19.05.2024, що мало важливе значення для вірного розгляду адміністративної справи.

Так, ОСОБА_1 , як житель с. Гвізд Надвірнянського району Івано-Франківської області, станом на 19.05.2024 перебував та продовжує перебувати на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відомостями військово-облікового документу.

Натомість, згідно направлення № 235 від 19.05.2024 посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_4 вимагала від призовника ОСОБА_1 невідкладно пройти ВЛК у комісії № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак така незаконна вимога крім того, що стосувалась призовника, також позбавляла ОСОБА_1 можливості виконати вимоги Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402.

Зокрема будучи за понад як 130 км. від місця проживання, ОСОБА_1 об`єктивно не міг невідкладно о 21:13 год. 19.05.2024 надати ВЛК № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_3 вказані медичні документи, хоча об`єктивно мав ряд відповідних захворювань, що підтверджується даними довідки ВЛК № 257/9/8584 від 01.10.2024.

За таких обставин, при складанні протоколу серії ЧРТЦК № 226 від 19.05.2024 за ч. 1 ст. 210 КУпАП ОСОБА_1 повідомив, що відмовляється від отримання направлення пройти ВЛК саме невідкладно 19.05.2024 і саме у комісії № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як бажає зробити це по місцю проживання та обліку, оскільки зобов`язаний надати комісії медичну карту амбулаторного хворого та виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, яких при собі він не мав.

Надалі, по досягненню 25 річного віку позивач виконав власний обов`язок, ВЛК пройшов, при цьому надав комісії результати рентгенологічного обстеження органів грудної клітки, власну медичну карту амбулаторного хворого та виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, про що 01.10.2024 йому видано довідку ВЛК № 257/9/8584 позаштатною постійно діючою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Надалі ОСОБА_1 01.10.2024 після проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 за наявності підстав подав заяву про відстрочку від призову, умов для відстрочки (здобувач освіти) дотримується, що підтверджується даними довідок № 271 від 30.09.2024 та № 239273 від 02.09.2024.

Отже, ОСОБА_1 19.05.2024 не мав умислу на порушення правил військового обліку та ухилення від проходження ВЛК, а лише намагався виконати власний обов`язок у суворій відповідності до вимог Закону, що і зробив - після досягнення 25 річного віку самостійно пройшов ВЛК, своєчасно оновив дані, за наявності підстав подав заяву про відстрочку.

Щодо строку оскарження постанови зазначає, що в порушення виказаних вимог оскаржувана постанова № 2152 від 28.05.2024 буда надіслана ОСОБА_1 рекомендованим листом № 396 лише 09.10.2024, тобто постанова надіслана через 5 місяців замість 3 днів.

Як наслідок, про оскаржувану постанову № 2152 від 28.05.2024 ОСОБА_1 довідався лише 02.11.2024 - у день отримання рекомендованого листа 396.

Тому строк на звернення до адміністративного суду з позовом ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, а саме через несвоєчасне надіслання йому суб`єктом владних повноважень оскаржуваної постанови.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

Стислий виклад позицій сторін:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, наведених в адміністративному позові, просив суд скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковника ОСОБА_2 , № 2152 від 04.11.2024, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення, та шляхом надіслання судових документів адресату на електронну адресу, про що свідчать довідки про доставку електронного документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2024 поновлено позивачу ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із даним позовом. Позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Постановлено адміністративне судочинство по даній справі здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.11.2024 надати можливість представнику позивача ОСОБА_1 -адвокату Оніщуку С.П. брати участь в судовому засіданні по даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що 28.05.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковником ОСОБА_2 складено постанову № 2152 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, всупереч встановленим чинним законодавством вимогам правил військового обліку, знаходячись 19.05.2024 в приміщені Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації в м. Чернівці Чернівецької області, відмовився від проходження медичного огляду за направленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 235 від 19.05.2024. Видача направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією визначено додатком 11 ПКМУ № 560 від 16.05.2024, Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджено наказом МО № 402 від 14.08.2008, та зареєстровано в МЮ 17.11.2008 № 1109/15800.

Своїми протиправними винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 25.03.1992 № 2232-XII, що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом із позовом сторона позивача надала наступні докази: копію протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 210 КУпАП, від 19.05.2024 серії ЧРТЦК № 226, складеного відносно ОСОБА_1 ; копію постанови № 2152 за справою про адміністративне правопорушення, за ч. 3 КУпАП від 28.05.2024, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковником ОСОБА_2 , якою на гр. ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.; копію довідки ВЛК № 257/9/8584, згідно якої 01.10.2024 проведено медичний огляд ОСОБА_1 позаштатною постійно діючою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 ; копію довідки від 30.09.2024 № 271, згідно якої ОСОБА_1 у 2024 році вступив до ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України», строк закінчення навчання 30.06.2026; копію заяви ОСОБА_1 від 01.10.2024 голові ІНФОРМАЦІЯ_6 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; копію довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 02.09.2024, згідно якої ОСОБА_1 є здобувачем освіти. Разом із заявою про подання доказів сторона позивача надала наступні докази: копію витягу з військово-облікового документу військовозобов`язаного ОСОБА_1 ; копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_6 від 18.11.2024 № 15023 про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; витяг із «Резерв +» (військово-обліковий документ) на ім`я ОСОБА_1 про оновлення даних, тощо (а.с. 8-10, 13-16, 35-37).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем свого проживання, що підтверджується Витягом з «Резерв+», сформованим 25.11.2024.

19.05.2024 позивач ОСОБА_1 , як військовозобов`язаний, перебував в приміщенні Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації, де за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 був направлений на військово-лікарську комісію з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації. Проте ОСОБА_1 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 при свідках відмовився від отримання направлення № 235 від 19.05.2024 та проходження ВЛК.

На ОСОБА_1 19.05.2024 був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210 (протокол серії ЧРТЦК № 226), в якому викладено суть правопорушення, ознайомлено ОСОБА_1 з його процесуальними правами та надано можливість підготуватись до розгляду даної адміністративної справи або надати письмові пояснення по суті правопорушення, вписано час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення 15 год. 00 хв. 28.05.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час складення згаданого протоколу про адміністративне правопорушення надано можливість надати свої письмові пояснення, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вчинено у відповідній графі протоколу наступний запис: «у зв`язку з тим, що хочу проходити по місцю проживання».

28.05.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 , полковником ОСОБА_2 , за відмову від проходження медичного огляду військово-лікарською комісію за направленням, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення зв вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у виді штрафу і сумі 17000,00 грн.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зважаючи на його правову природу та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Пунктом 3.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.

Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ (пункт 3.5 глави 3 розділу II).

Пунктом 3.4. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, передбачено, що лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації. Наведене свідчить, що вказаним підзаконним нормативно-правовим актом передбачено не лише можливість, а й обов`язок надання особисто військовозобов`язаним відповідних медичних документів задля об`єктивного визначення стану його здоров`я, а відтак придатності його до військової служби.

Згідно з Наказом Міністерства оборони № 262 від 27.04.2024, пункт 2.8 глави 2 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, доповнено підпунктом 2.8.6., яким визначено строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, включно з необхідністю направлення на додаткові методи дослідження, лабораторні обстеження, визначаються з урахуванням необхідності отримання повної та об`єктивної інформації про стан здоров`я людини, та не можуть становити більше 14 днів. Відтак зазначений підзаконний нормативно-правовий акт також передбачає за об`єктивної потреби можливість проведення відповідного медичного огляду не за один день. Навпаки, такий огляд може тривати певний період, необхідний для вивчення стану здоров`я (стану придатності до військової служби) військовозобов`язаного.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 не відмовлявся проходити медичний огляд ВЛК, а просив надати йому можливість пройти медичний огляд ВЛК за місцем свого проживання, де він перебуває на обліку, та подати медичну документацію про стан свого здоров`я, що цілком узгоджується із вищевказаними нормами закону, з яких вбачається, що під час проходження медичного огляду військовозобов`язаний зобов`язаний надавати медичні документи щодо стану свого здоров`я. Дані, зазначені в наданих військовозобов`язаним медичних документах, враховуються лікарями під час здійснення медичного огляду.

Вказане також підтверджується поясненнями ОСОБА_1 , зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЧРТЦК № 226 від 19.05.2024, в яких останній зазначив, що він хоче пройти ВЛК по місцю свого проживання.

Суд не вбачає правових підстав для тверджень, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії.

Більш того, в подальшому позивач самостійно пройшов медичний огляд ВЛК по місцю свого проживання, при цьому надавши комісії результати рентгенологічного обстеження органів грудної клітки, власну медичну карту амбулаторного хворого та виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, про що 01.10.2024 йому видано довідку ВЛК № 257/9/8584 позаштатною постійно діючою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Надалі ОСОБА_3 01.10.2024 після проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 за наявності підстав подав заяву про відстрочку від призову, умов для відстрочки (здобувач освіти) дотримується, що підтверджується даними довідок № 271 від 30.09.2024 та № 239273 від 02.09.2024.

Також суд враховує, що чинний призовний вік в Україні становить 25 років, якого позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , станом на 19.05.2024 ще не досягнув.

Саме після досягнення 25 років особа набуває статус військовозобов`язаного, зараховується у запас та підлягає мобілізації.

Таким чином, станом на 19.05.2024 ОСОБА_1 не був суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Також суд зазначає, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення серії ЧРТЦК № 226 від 19.05.2024, суперечить змісту оскаржуваної постанови № 2152 від 28.05.2024.

Так, протокол серії ЧРТЦК № 226 від 19.05.2024 складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 210 КУпАП (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку). Натомість, відповідно до оскаржуваної постанови № 2152 від 28.05.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), в особливий період).

При цьому протокол серії ЧРТЦК № 226 від 19.05.2024 за ч. 1 ст. 210 КУпАП, посадовою особою безпідставно вказується у оскаржуваній постанові, як доказ вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Натомість, ч. 1 ст. 210 та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачають відповідальність за зовсім різні правопорушення.

Суд вважає, що всупереч вимогам п. 6 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони від 01.01.2024 № 3, до протоколу не долучено доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, та які містять достовірну інформацію.

Із змісту спірної постанови вбачається, що відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 280 КУпАП не встановив всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, а саме не з`ясував наявність медичних документів щодо стану здоров`я для об`єктивного проходження ВЛК, подальше проходження обстеження у вузьких спеціалістів за направленням ВЛК, а також не врахував, що чинне законодавство України не містить заборони щодо проходження військовозобов`язаним військово-лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження військової служби не в день виявлення такого військовозобов`язаного, та також по місцю свого проживання.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що посадовою особою, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було надано оцінку наданим документам та не перевірено доводи, зазначені в поясненнях під час складання протоколу.

Крім того, відповідно до п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

Однак як вбачається з позовної заяви, жодної повістки ОСОБА_1 відповідачем для проходження ВЛК не надавалось та не надсилалось. Жодних доказів протилежного стороною відповідача не надано.

При цьому із системно-логічного аналізу Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, вбачається, що вказаний підзаконний нормативно-правовий акт розрізняє повістку (п. 69) та направлення (п. 74 та додаток № 12 до зазначеного Порядку), тобто видача письмового направлення не замінює собою процедуру надання військовозобов`язаному відповідної повістки. Суд також враховує те, що матеріали справи не містять відповідне направлення на медичний огляд для визначення ступеню придатності для проходження військової служби, відповідно суд позбавлений можливості встановити, чи було визначено строк, у який ОСОБА_1 зобов`язаний був прибути для проходження медичного огляду. Отже відповідно до положень законодавства про військову службу, оборону та мобілізацію, військовозобов`язаний ОСОБА_1 мав прибути у строки, вказані у повістці, а у разі неможливості прибуття, повідомити ТЦК про поважність причин неприбуття за повісткою. При цьому відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача негайно.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився та не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог 280 КУпАП, та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Суд також враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, з огляду на положення КУпАП, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення. Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Положеннями частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016) визначено, що суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вина позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не доведена, в той час, як відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак представником відповідача не надано суду доказів, які б спростували пояснення позивача та доводили правомірність винесеної постанови.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.07.2020 у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За цих обставин, суд вважає, що підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності не має, а тому його адміністративний позов підлягає до задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Висновки суду:

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем не доведений достатніми доказами, а тому позовні вимоги необхідно задовільнити, постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковника ОСОБА_2 , № 2152 від 25.05.2024, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП., скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позивачем не заявлялась вимога про відшкодування їй судових витрат, тому судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5-10, 241-243, 246, 250, 268-270, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 2152 від 28.05.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовільнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 , № 2152 від 28.05.2024, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строк, визначений ч. 4 ст. 286 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 17.01.2025.

Суддя Міськевич О.Я.