Справа № 440/11201/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 р. Справа № 440/11201/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 (ухвалене суддею Алєксєєвою Н.Ю.) по справі № 440/11201/24

за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах малолітньої ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.07.2024 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_2 , у зв`язку з втратою годувальника у відповідності до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з 22 липня 2024 перевести ОСОБА_2 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993, визначивши її в розмірі 70 % від розміру пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_3 , обчисленої на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993, виходячи із його заробітку, зазначеного у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області від 06.06.2024 № 02/2857/24-вих, та здійснити нарахування і виплату без обмеження максимальним розміром такої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.07.2024 про відмову в перерахунку пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.07.2024 про перехід на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XІІ, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про державну службу", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивачкою подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 11.10.2016 ОСОБА_3 , батьку ОСОБА_2 , відповідно до частини 1 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" призначено довічне грошове утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим 12.11.2018, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника.

При обчисленні розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника до уваги взято страховий стаж померлого годувальника тривалістю 39 років 11 днів. Для розрахунку заробітної плати взято період роботи з 01.07.2000 по 31.10.2016. Місячний розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника склав 3218 грн 83 коп.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі № 440/2988/19, яке залишено без змін Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 задоволено, а саме: визнано протиправною відмову Чутівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у призначенні та наступному перерахунку пенсії у зв`язку зі втратою годувальника ОСОБА_2 виходячи з 50 відсотків розміру довічного грошового утримання годувальника; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Полтавській області призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку зі втратою годувальника з дати призначення, з 12.11.2018, виходячи з 50 відсотків розміру довічного грошового утримання годувальника, померлого ОСОБА_3 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Полтавській області провести нарахування та виплатити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку зі втратою годувальника, виходячи з 50 відсотків розміру довічного грошового утримання годувальника, померлого ОСОБА_3 - з дати призначення пенсії, з 12.11.2018, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі № 440/2988/19, ОСОБА_2 з 12.11.2018 призначено пенсію, у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з 50 відсотків розміру довічного грошового утримання годувальника, померлого ОСОБА_3 .

07.07.2021 ОСОБА_1 , в інтересах, ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою в якій просила здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 у зв`язку зі втратою годувальника з 01.01.2021, виходячи з 50 відсотків розміру довічного грошового утримання годувальника, померлого ОСОБА_3 з урахуванням того, що станом на 01.01.2021 посадовий оклад судді Чутівського районного суду Полтавської області (посада, яка аналогічна посаді колишнього судді Чутівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 ) становить 63 060 грн.

До вищезазначеної заяви, зокрема, додано лист ТУ ДСА від 22.06.2021 року № 02/2866/2021, згідно якого станом на 01.01.2021 посадовий оклад судді Чутівського районного суду Полтавської області складає 63060 грн. та розрахунок стажу роботи ОСОБА_3 на посаді судді, який дає право на отримання 50% щомісячної доплати до посадого окладу.

Листом № 8116-6801/С-02/8-1600/21 від 12.08.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило заявника, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 року по справі № 440/2988/19 ОСОБА_2 з 12.11.2018 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з 50 відсотків розміру довічного грошового утримання судді. Померлий годувальник, ОСОБА_3 , за життя отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Оскільки вказаним Законом не передбачено обчислення пенсій у зв`язку з втратою годувальника членам сім`ї померлого судді у відставці, проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 не вбачається за можливе.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року у справі № 440/10042/21 позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задоволено, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.01.2021 перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 , розрахованого на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області № 02/2866/2021 від 22.06.2021 та розрахунку стажу роботи колишнього судді Чутівського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 від 26.08.2021 року № 4654 04-29/21, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

06.06.2024 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Полтавській області складено на надано позивачу довідку № 02/2857/24-вих про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу з розрахунку на місяць для працездатних осіб 3028 грн., який визначений абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

22.07.2024 позивачка в інтересах ОСОБА_2 звернулася до ГУПФУ із заявою про призначення/перерахунок пенсії (вх. №733 від 22.07.24), з приєднаним переліком документів, в якій просила перевести неповнолітню дочку ОСОБА_2 з пенсії у зв`язку з втратою годувальника за Законом № 1058 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, згідно до Закону України "Про державну службу".

За результатами розгляду вищезазначеної заяви з урахуванням принципу екстериторіальності, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішенням від 30.07.2024, про відмову у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, згідно із статті 37 Закону України "Про державну службу, у зв`язку з тим, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (в подальшому - Закон № 889), відповідно до якого втратив чинність Закон України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХП (в подальшому - Закон № 3723), зокрема стаття 37, якою передбачено порядок та умови призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника. Додатково повідомлено, що довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) надаються за формою, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 Про формні довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям.

Позивач не погодився з вищезазначеним рішенням відповідача та звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.07.2024 про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.07.2024 про перехід на пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XІІ, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в подальшому - Закон № 2453-VI), судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 138 Закону № 2453-VI, суддя, який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на отримання щомісячного грошового утримання чи за його вибором призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII.

У лютому 2015 року вступив в законну силу Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015, розділ 10 якого визначав статус судді у відставці.

Згідно із ст. ст. 141, 142 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015, суддя у відставці також мав право на призначення йому пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII, або за його вибором право на отримання щомісячного довічного утримання.

Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, яким змінено статті 37 Закону України «Про державну службу» на нову назву «Пенсійне забезпечення державних службовців».

В подальшому, Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року (в подальшому - Закон № 889-VIII) за винятком статті 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII.

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII та Закону № 2453-VI, державні службовці, які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Суд зазначає, що пункт 13 розділу 11 Закону №889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Положення про реалізацію права судді на відставку за нормами Закону № 2453-VI передбачені і пунктом 25 частини другої розділу 12 перехідних положень Закону № 1402- VIII.

З 08.06.2016 у зв`язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.016 № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зокрема частиною 4 резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 31 травня 2021 року у справі № 569/10026/16-а, від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 25 травня 2022 року у справі № 409/2218/17.

Крім того, Верховний Суд, зокрема у постанові від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а наголосив на наявності права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ та вказав, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, оскільки годувальник ( ОСОБА_3 ) помер, його донька, яка перебувала на його утриманні, має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII.

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» № 889 пунктами 10, 12 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст.46 Закон України "Про державну службу" № 889, до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Аналогічні приписи закріплено і у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).

Так, відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (в подальшому - Порядок № 283), цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Аналогічна правова норма закріплена і в пункті 4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, у зв`язку із набранням 01.05.2016 чинності яким Порядок № 283 втратив чинність.

Отже, як Порядок № 283 (пункт 2), так і чинний на теперішній час Порядок № 229 (пункт 4) передбачає, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах судді.

Таким чином, із урахуванням вищевказаних норм, суд апеляційної інстанції вважає, що суддя, є державною службовою особою, яка здійснює функції представника державної судової влади, наділений повноваженнями здійснювати правосуддя та одержує суддівську винагороду за рахунок державних коштів.

Відповідно до частин 13, 14 статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723, у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Таким чином, законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про державну службу" № 3723 регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та підстави для її перерахунку.

Отже, за наявності умов, передбачених Законом України "Про державну службу" - стажу державної служби у годувальника позивача - судді, що перебував у відставці, позивач має право на таку пенсію.

Крім того, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого стажу державної служби не менше 10 років та факту непрацездатності утриманця.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №752/5153/17.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

ЗгідноСудовим розглядом встановлено, що у ОСОБА_3 був стаж державної служби більше 10 років, а саме 39 років 11 днів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки, ОСОБА_3 перебуваючи на посаді судді (стаж, на якій підлягає зарахуванню до державної служби) мав стаж більше 20 років, то його донька, яка перебувала на його утриманні, має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії в разі втрати годувальника, призначеної їй на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію державного службовця у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону №3723.

У справах "Стек та інші проти Сполученого Королівства" (заяви №№65731/01 та 65900/01), "Пічкур проти України" (заява №10441/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті і Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці Європейський Суд з прав людини напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статтею і Першого протоколу Конвенції, а саме: чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності "суспільний інтерес"; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою Європейського Суду з прав людини не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить "особистий та надмірний тягар" для особи.

Також суд зауважує, що однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

З огляду на спірні правовідносини, а також період, в яких виник цей спір дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 25.05.2022 у справі № 409/2218/17 та від 31.05.2021 у справі № 569/10026/16-а.

Доводи апеланта про невідповідність довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області складено на надано позивачу довідку №02/2857/24-вих від 06.06.2024 формі, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 Про формні довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки пунктом 2 розділу IІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (в подальшому - Порядок №3-1), передбачено, що до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі - довідка про суддівську винагороду) видана судом, з якого суддя вийшов у відставку, з урахуванням суддівської винагороди (винагороди судді) судді, який працює на відповідній посаді.

Форма довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці передбачена Додатком 2 до Порядку № 3-1.

Згідно із додатком 2 до Порядку № 3-1, довідка має містити розмір винагороди діючого судді за відповідною посадою, який складається з: посадового окладу, доплати за вислугу років, доплати за науковий ступінь, доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, щомісячної доплати відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, ТУ ДСА України в Полтавській області, як розпорядник бюджетних коштів, видає довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за формою, згідно з Додатком 2 до Порядку № 3-1.

Таким чином, ТУ ДСА України в Полтавській області правомірно видало позивачу довідку про розмір складових суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що відповідала формі, згідно з Додатком 2 до Порядку № 3-1, а не формою, яка затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 Про формні довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.07.2024 про відмову в перерахунку пенсії прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, у зв`язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно із п.п. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Отже, органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1.1 розділу І постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2002 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», серед інших заяв, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п.4.1. Порядку №22-1).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (4.2. Порядку №22-1).

Згідно з п. 4.10. Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є задоволення позову шляхом зобов`язання ГУПФУ в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 подану в інтересах ОСОБА_2 від 22.07.2024 про перехід на пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ та статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XІІ, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 по справі № 440/11201/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін