Справа № 462/9458/24
Суддя: Бориславський Ю. Л.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/9458/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 подав суду позовну заяву, у якій просить визнати неналежним доказом протокол про адміністративне правопорушення №381 від 09.12.2024 року; визнати протиправною та скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 п/полковника ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію за ч. 3 ст. 210? КУпАП №381 від 11.12.2024 року про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Свою заяву обґрунтував тим, що жодного виклику про необхідність прибути в ІНФОРМАЦІЯ_2 для звірки даних він не отримував. 06.12.2024 року /п`ятниця/ на його номер мобільного телефону зателефонував дільничний інспектор поліції та повідомив, що позивач перебуває у розшуку через неявку до ТЦК по повістці. 09.12.2024 року /понеділок/ позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де старшим лейтенантом ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення №381 у зв`язку із неявкою позивача на виклик 04.11.2024 року. Водночас, згідно постанови №381 від 11.12.2024 року, ОСОБА_1 не прибув на виклик для звірки даних 28.10.2024 року. Враховуючи наведене, позивач вважає таку постанову незаконною. Крім цього, вказав, що вчасно оновив 04.07.2024 року дані про себе, що відображено в єдиному електронному реєстрі військовозобов`язаних «Оберіг» та «Резерв+». Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний в ухвалі суду строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. У судове засідання явку представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через електронний документ, про що свідчить довідка про доставку 10.01.2025 року електронного документу.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, натомість представник позивача адвокат Соколов О.В. подав суду заяву, у якій просиви проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, а також просив не вирішувати питання розподілу судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідач причин неявки суду не повідомив.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку письмового провадження, суд виходить з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинене в особливий період.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, серед іншого, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Відповідно до п. 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 41 Порядку визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Судом встановлено, що 11.12.2024 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №381 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210? Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою на гр. ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 170000 гривень.

Із змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 оповіщений належним чином про виклик для звірки даних на 28.10.2024 року об 11 год. 00 хв. прибув у ІНФОРМАЦІЯ_2 09.12.2024 року. Повістку надіслано поштовим зв`язком за адресою реєстрації ОСОБА_1 .. У встановлений законом строк ОСОБА_1 не прибув, про причини неявки не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час дії особливого періоду, що введений Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014, воєнного стану, що введений Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами), та загальної мобілізації, що введена Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 (зі змінами).

Згідно паспорта громадянина України, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується відповіддю №1017054 від 08.01.2025 року.

Відповідач не надав суду відзив на позов, як і не надав доказів, що спростовують твердження сторони позивача.

Матеріали справи не містять доказів того, що повістка про виклик для звірки даних направлялася позивачу поштою чи вручалася в інший спосіб, визначений законодавцем.

Так, матеріали справи не містять підтвердження виконання відповідачем вимог законодавства щодо належного оповіщення позивача про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а саме: не надано копії самої повістки, копії акта відмови від отримання повістки, відеозапису вручення повістки, відеозапису доведення акта відмови від отримання повістки, відеозапису відмови позивача у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки або інших доказів оповіщення ОСОБА_1 належним чином про виклик для звірки даних на 28.10.2024 року об 11 год. 00 хв. у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, до матеріалів справи долучено протокол №381 про адміністративне правопорушення від 09.12.2024 року, згідно якого 09.12.2024 року о 11:30 год. ОСОБА_1 прибув у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Був оповіщений про виклик для уточнення даних на 04.11.2024 року, проте до цього часу не з`являвся, причини неявки не повідомляв, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, суд приймає до уваги покликання сторони позивача на невідповідність у постанові №381 від 11.12.2024 року та у протоколі № 381 від 09.12.2024 року щодо дати, на яку було здійснено виклик ОСОБА_1 для уточнення даних.

Також судом враховано, що ОСОБА_1 уточнив свої дані 04.07.2024 року, що підтверджується матеріалами справи.

Так, із скріншоту з реєстру «Оберіг» вбачається, що ОСОБА_1 вчасно оновив свої дані, вказавши номер мобільного телефону, адресу проживання та електронну адресу.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно ч.1 і ч.3 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справі про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки чи відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи, що норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (пункт 4.1)

Із змісту ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не довів того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови прийняв зазначене рішення на підставі об`єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено.

Відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність своїх дій на стадії судового розгляду справи, однак, небажання відповідача надавати докази в судовому засіданні давало суду право вирішити справу, обмежившись доказами наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.3 ст.205 КАС України.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що судом не встановлено, а відповідачем не представлено жодного належного, об`єктивного та обґрунтованого доказу, який би спростовував доводи позивача та вказував на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210? КУпАП, а тому суд вважає, що позов підставний, спірну постанову слід скасувати.

Разом з тим, частиною 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, даною нормою не передбачено визнання протиправною постанови, а тому позовна вимога в цій частині не підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про визнання неналежним доказом протоколу про адміністративне правопорушення №381 від 09.12.2024 року, то суд звертає увагу сторони позивача, що оцінка доказів здійснюється судом відповідно ст. 90 КАС України при розгляді справи судом та окрема позовна вимога про визнання доказу неналежним не відповідає вимогам ч.3 ст. 286 КА України.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню.

Із огляду на те, що позивач у поданій заяві просить усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.9 КАС України, вважає за можливе не стягувати при частковому задоволенні позову із відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст. 19, 62 Конституції України, ст. 2, 5, 9, 72, 77, 205, 241-246, 286, 293 КАС України, ст. 7, 9, 245, 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210? Кодексу України про адміністративні правопорушення №381 від 11.12.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення або складання тексту судового рішення.

Текст рішення суду складений 20 січня 2025 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.