Справа № 440/7676/24
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2025-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/7676/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному обсязі одноразової грошової допомоги під час звільнення, з урахуванням вислуги років (календарної) у ЗСУ, котра станом на дату виключення із списків становить 02 роки 00 місяців 27 днів, компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023-2024 роки, та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 підготувати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу;

- зобов`язати відповідачів здійснити нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги під час звільнення, з урахуванням вислуги років (календарної) у ЗСУ, котра на дату виключення становить - 02 роки 00 місяців 27 днів, компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023-2024 роки, та грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем відмовлено у нарахуванні та виплаті гарантованих законодавством України виплат грошового забезпечення та компенсацій.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/7676/24; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні).

07.10.2024 до суду надано відзив на позов, у якому Військова частина НОМЕР_1 проти позову заперечує, зазначає, що про відсутність підстав для здійснення вказаних виплат.

Військова частина НОМЕР_2 правом подання відзиву не скористалась, ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 отримано відповідачем 15.07.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. виплату поштового переказу.

Суд розглядає справу на підставі частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, у межах строку, встановленого статтею 258 цього ж Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , копія якого наявна у матеріалах справи.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.03.2024 №134 солдата ОСОБА_1 , колишнього кулеметника стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 Військової частини НОМЕР_2 Військової частини НОМЕР_1 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 та згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.03.2024 №33-РС звільнений з військової служби у запас за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2233-ХП "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи), вважати таким, що справи та посаду здав та підлягає направленню на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виключено 25.03.2024 зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення, видано грошовий та речовий атестати. Вислуга років у Збройних Силах України станом на дату виключення зі списків становить: календарна - 02 роки 00 місяців 27 днів, пільгова - не обчислювалась, загальна - 02 роки 00 місяців 27 днів. Наказано виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за березень 2024 року та за період з 01.03.2024 по 25.03.2024; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за березень 2024 року та за період з 01.03.2024 по 25.03.2024; компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки: за 2022 рік у кількості 22 днів, за 2023 рік - у кількості 05 днів: одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2017 №460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" у розмірі 92 відсотків місячного грошового забезпечення.

Зазначено, що щорічну основну відпустку за 2022 рік не використовував, за 2023 рік використав у кількості 10 діб згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.01.2023 №3 (з 25.03.2023 по 03.04.2023) та за 2024 рік використав у кількості 15 діб згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.02.2024 №72 (з 22.02.2024 по 07.03.2024). Грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік не отримував. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не отримував. На квартирному обліку під час проходження служби в частині не перебував.

Як зазначено позивачем у позові, 19.06.2024 останній звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_2 з проханням здійснити спірні виплати, однак, відповіді не отримав.

Не погодившись з протиправною бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному обсязі одноразової грошової допомоги під час звільнення, компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023-2024 роки, та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (далі - Порядок № 178).

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Отже, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби.

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не видано позивачу довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.

Суд зазначає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 23.08.2019 у справі № 2040/7697/18.

Крім того, суд зазначає, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

У наказі Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.03.2024 №134 не зазначено про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для отримання позивачем грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.

Отже, у цій частині адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.03.2024 №134 вислуга років у Збройних Силах України станом на дату виключення зі списків позивача становить: календарна - 02 роки 00 місяців 27 днів, пільгова - не обчислювалась, загальна - 02 роки 00 місяців 27 днів. Позивачу виплачено одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2017 №460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" у розмірі 92 відсотків місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2017 №460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з грошовим атестатом від 25.03.2024 №44 грошове забезпечення ОСОБА_1 складає: оклад за військовим званням - 530,00 грн; посадовий оклад за 05 тарифним розрядом - 2820,00 грн; надбавка за вислугу років (25%) - 675,40 грн; надбавка за особливості проходження служби (65%) - 2195,06 грн; премія (523%) - 11894,03 грн. Всього - 18114,49 грн.

Відповідно до вищезазначеного грошового атестату ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в сумі 19925,34 грн, що перевищує суму грошового забезпечення позивача відповідно до грошового атестату від 25.03.2024 №44.

У позовній заяві, позивачем оскаржується відсоткове значення (не 92%, а 96% вважає позивач) одноразової грошової допомоги при звільненні, спірних грошових розрахунків позивачем не наведено.

Крім того, відповідачем у відзиві зазначено, що позивач перебував на військовій службі 2 повних роки, що становить 24 місяці, при цьому 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби становить дійсно 96%, але поряд із цим у грошовому атестаті зазначено суму, яку отримав позивач у якості одноразової грошової допомоги, яка в свою чергу становить 19925,34 грн, що свідчить про: правильне обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні; вчинення технічної помилки у наказі командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25.03.2024 №134 у частині, що стосується відсотку місячного грошового забезпечення.

З урахуванням вищенаведеного, суд звертає увагу на відсутність спору у наведеній частині адміністративного позову, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо правової допомоги на оздоровлення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Крім того, відповідно до підпункту 3 пункту 5 постанови Кабінет Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Також пунктами 1, 2 розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

При цьому відповідач у відзиві зазначає, що позивач не убував у 2024 році у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки, виплата ГДО без відповідного написання рапорту була не можлива.

Також зауважено, що позивачем не було подано рапорту на виплату йому ГДО ні до Військової частини НОМЕР_1 , ні до Військової частини НОМЕР_2 , що в свою чергу унеможливлює здійснення виплати позивачу ГДО за 2024 рік. Крім того, позивач не скористався своїм правом, викладеним у пункті 2 розділу ХХІІІ Наказу №260, та не звертався з проханням про виплату ГДО після звільнення з військової служби.

З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині, що стосуються нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, оскільки у матеріалах справи відсутні адресовані позивачем військовим частинам рапорти щодо нарахування та виплати зазначеної допомоги.

Твердження позивача про те, що він подавав рапорт на передодні звільнення з проханням про виплату допомоги на оздоровлення, які проігноровані відповідачем, не підтверджені будь-якими доказами у справі.

Щодо виплат компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що має право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки відповідно до статті 16-2 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки", пункту 12 частини першої статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII).

Так, відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацами першим-третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Водночас, пункт 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ не стосується військовослужбовців, які проходять службу за мобілізацією.

Питання відпусток зазначеної категорії військовослужбовців регулюється пунктом 20 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ.

Так, указаним пунктом передбачено, що військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки в межах України у порядку, встановленому пунктом 14 цієї статті.

У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

У разі звільнення зі служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягає звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, до закінчення календарного року, за який він вже використав щорічну основну відпустку, провадиться відрахування із грошового забезпечення військовослужбовця за дні відпустки, використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця, у порядку, визначеному в абзаці четвертому пункту 14 цієї статті.

На військовослужбовців, зазначених у цьому пункті, поширюються гарантії, передбачені абзацами п`ятим та шостим пункту 14 цієї статті.

Отже, пункт 20 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ не передбачає ні права на додаткову відпустку, ні права на компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації.

З огляду на наведене, під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації у позивача було відсутнє право на використання додаткової відпустки як учасником бойових дій, а також право на отримання компенсації за всі дні невикористаної додаткової відпустки.

Таким чином, суд зазначає, що у зв`язку із відсутністю права позивача на використання додаткової відпустки як учасником бойових дій у період проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації, відсутнє і право на грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки за указаний період.

Суд звертає увагу на те, що відсутність права ОСОБА_1 на додаткову відпустку у період проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації не позбавляє його можливості реалізувати своє право на указану пільгу, однак, після звільнення з військової служби, за новим місцем роботи.

Наведена правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 18.03.2020 у справі №810/3476/16, від 20.11.2024 у справі №460/6560/21.

Отже, у цій частині позивних вимог слід відмовити.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач від сплати судового збору звільнений, доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за час проходження військової служби.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.С. Канигіна