Справа № 340/4661/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2025 року м. Дніпросправа № 340/4661/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року (суддя Хилько Л.І.) у справі №340/4661/24 за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій,-

в с т а н о в и В :

Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі 12326,06грн. та пеню у сумі 399,33грн.

В обґрунтуванні заявлених вимог посилався на те, що відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для відповідача складає 1 робоче місце, а фактично у 2023 році на підприємстві відповідача не було працевлаштовано осіб з інвалідністю. Враховуючи середньорічну заробітну плату на підприємстві відповідача, позивачем розраховано суму штрафних санкцій та пеню за невиконання нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, які і просив стягнути позивач.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю і відповідачем не вживалися заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю.

Такі висновки суд обгрунтував тим, що на відповідача у 2023 році покладався обов`язок по створенню 1 робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю та повідомлення Державну службу зайнятості про створення такого місця. У період з 01.01.2023 до 22.08.2023 особи з інвалідністю у відповідача не були працевлаштовані та відповідачем, у вказаний період, не подавалися звіти за формою №3-ПН до Центру зайнятість про попит на робочу силу.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, подав апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач, зокрема,

посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на дату реєстрацію відповідача суб`єктом підприємницької діяльності, якою є 27.07.2023, у зв`язку з чим суд дійшов необгрунтованого висновку про наявність у відповідача обов`язку по працевлаштування осіб з інвалідністю у період з 01.01.2023 до 27.07.2023. При цьому, як зазначає відповідач вже в серпні 2023 року (22.08.2023) була працевлаштована 1 особа з інвалідністю, що свідчить про дотримання відповідачем нормативу працевлаштування таких осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до положень статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

У спірному випадку, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача у 2023 році покладався обов`язок по створенню 1 робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю, який останнім не був дотриманий, а особа з інвалідністю у відповідача була працевлаштована лише 22.08.2023, при цьому, починаючи з 01.01.2023 по день працевлаштування особи з інвалідністю відповідачем не подавалися звіти за формою №3-ПН до Центру зайнятість про попит на робочу силу.

Відповідач, не заперечуючи обов`язку щодо дотримання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, вказує на те, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про наявність у відповідача обов`язку по працевлаштування осіб з інвалідністю у період з 01.01.2023 до 27.07.2023, оскільки позивач як суб`єкт підприємницької діяльності зареєстрований лише 27.07.2023.

Перевіряючи аргументи відповідача, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 27.07.2023.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку по працевлаштування осіб з інвалідністю у період з 01.01.2023 до 27.07.2023 є необгрунтованим.

Необгрунтованими є і розрахунки суду першої інстанції щодо середньооблікової чисельності штатних працівників, оскільки такі розрахунки зроблені для відповідача з 01.01.2023.

У свою чергу, судом першої інстанції встановлено, що у відповідача з 22.08.2023 була працевлаштована особа з інвалідністю.

Таким чином, враховуючи дату реєстрації відповідача суб`єктом підприємницької діяльності, а також факт працевлаштування особи з інвалідністю з 22.08.2023, неможливо стверджувати про недотримання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги на користь відповідача підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3633,60грн., сплачений за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №340/4661/24 скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову Кіровоградському обласному відділенню Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградського обласного відділенню Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3633,60грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 21.01.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк