Справа № 480/7301/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2025 року Справа № 480/7301/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, і просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у відмові у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно поданої заяви від 13.03.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області врахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 06.09.1982 по 19.07.1985 на Виробничому об`єднанні Гомсельмаш, період роботи з 12.11.1991 по 31.12.2003 у селянському фермерському господарстві Ковзік А.Г. та розглянути питання про призначення пенсії за віком з врахування цього стажу з дати подачі заяви, тобто з 13.02.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії від за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а також, документів, які відповідають вимогам законодавства. Відповідачем безпідставно не зараховані періоди роботи з 06.09.1982 по 19.07.1985 на Виробничому об`єднанні Гомсельмаш, оскільки у трудовій книжці не зазначено відомості про наказ звільнення з роботи та з 12.11.1991 по 31.12.2003 у селянсько-фермерському господарстві ОСОБА_1 за відсутності інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними та такими, що порушують його Конституційні права.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав. Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Від ГУПФУ в Сумській області до матеріалів справи надано копію пенсійної справи позивача.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано додатково документи у ГУ ПФУ в Сумській області.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач 13.03.2024 звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 42).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №76 від 21.03.2024 (а.с. 34) відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком та зазначено, що вік позивача становить 62 роки 11 місяців 21 день. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 21 рік. Страховий стаж позивача становить 9 років 8 місяців 5 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період з 06.09.1982 по 19.07.1985, оскільки відсутній наказ про звільнення з роботи; періоди роботи в селянсько-фермерському господарстві ОСОБА_1 , з 12.11.1991 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства суд вбачає, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція № 58), заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Стосовно спірного періоду, який не враховано відповідачем у рішенні №76 від 21.03.2024, а саме з 06.09.1982 по 19.07.1985 на Виробничому об`єднанні Гомсельмаш у зв`язку із відсутністю запису у трудовій книжці реквізитів наказу про звільнення позивача з посади, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 11-13), підтверджується, що позивач працював з 06.09.1982 до 19.07.1985 включно працював на посаді слюсаря-електрика з ремонту електричного обладнання 4 розряду у Виробничому об`єднанні Гомсельмаш.

Зазначені періоди початку роботи з 06.09.1982 відображені у трудовій книжці позивача в графі 7.

В колонці трудової книжки «Дата» зазначено « 06.09.1982», а також зазначено підстави для внесення запису «пр. №69к від 06.09.1982». В подальшому відображено переведення позивача на іншу посаду (графа 8).

Також в графі 9 зазначено, що 19.07.1985 позивач був звільнений за власним бажанням. Разом із тим, відсутні відомості щодо підстав внесення запису до графи 9, а саме номеру та дати наказу про звільнення.

Разом із тим, записи про роботу позивача , в т.ч. і інформація про початок роботи та дата закінчення роботи на посаді скріплені підписом уповноваженої особи, міститься печатка підприємства (а.с.11зворотн.стор.).

Суд зазначає, що відсутність інформації у трудовій книжці щодо підстав внесення записів не може бути підставою для неврахування спірного періоду роботи позивача, з огляду на наступне.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

На підставі п. 2.3. Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.4. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Зважаючи на викладене, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17.

Отже з системного аналізу норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, випливає, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак відсутність у трудовій книжці реквізитів наказу про звільнення позивача з посади, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що обов`язок здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а тому відповідальність за неправильність вчиненого запису, за відсутність відомостей про перейменування підприємства не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.

Суд звертає увагу, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Позивачка як громадянка України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. При цьому держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту, з формальних підстав.

Згідно з пп.2 п.6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Таким чином законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Отже відповідачу слід урахувати, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачу надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника тощо.

Такі висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Окрім того, слід звернути увагу, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Однак матеріали справи не містять, а відповідачем в обґрунтування правомірності прийняття спірного рішення не надано до суду доказів самостійного звернення до архівних установ з метою отримання додаткових документів для підтвердження трудового стажу позивача

Відтак суб`єктом владних повноважень, у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо записів у трудовій книжці позивача на момент їх внесення, не вжито заходи з метою перевірки відповідних відомостей.

Натомість відповідачем покладено тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав виключно на позивачку.

Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією, яка викладена у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від з 22.01.2024 по справі 480/6972/23

З урахуванням наведеного посилання відповідача на недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для відмови у врахуванні періоду роботи позивача з 06.09.1982 до 19.07.1985 включно. Враховуючи вищезазначене, відповідачем було безпідставно відмовлено у зарахуванні зазначеного спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Стосовно спірного періоду роботи, який не враховано відповідачем у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №76 від 21.03.2024, а саме з 12.11.1991 по 31.12.2003 у селянському фермерському господарстві Ковзік А.Г. з підстав відсутності доказів сплати страхових внесків роботодавця позивача, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 11-13), підтверджується, що в трудовій книжці позивача в саме графі 26 зазначено «12.11.1991 працював у власному фермерському господарстві».

Також у трудовій книжці здійснено записи, що позивач в 1992, 1993, 1994, 1995, 1996-1997, 1998-2000, 2001-2003 працював у власному фермерському господарстві (а.с.13-13зворотн.стор.).

Згідно частини першої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону №1058-ІV).

Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІVпередбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду членства у власному фермерському господарстві ОСОБА_1 з 12.11.1991 до 31.12.2003, оскільки інформація про заробітну плату та сплачені страхові внески у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня.

У період з 14.01.1992 року економічні, соціальні і правові основи створення та діяльності селянських (фермерських) господарств в Україні визначав Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" від 20 грудня 1991 року № 2009-XII (далі - Закону).

Згідно ч.ч.1-3 ст.2 вказаного Закону, селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві.

Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою.

Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Згідно статті 28 Закону № 2009-XII особи, які працюють у селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором (контрактом), та члени селянського (фермерського) господарства починаючи з 16-річного віку підлягають пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства, а також загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття і загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до законодавства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з усіх видів заробітку за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), а також як платник страхових внесків з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначених у частині першій цієї статті, сплачує страхові внески у встановленому законодавством порядку.

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Членам селянського (фермерського) господарства та особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), призначені пенсії виплачуються у повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Згідно ст. 28 Закону № 2009 особи, які працюють у селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором (контрактом), та члени селянського (фермерського) господарства починаючи з 16-річного віку підлягають пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства, а також загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття і загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до законодавства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з усіх видів заробітку за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), а також як платник страхових внесків з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначених у частині першій цієї статті, сплачує страхові внески у встановленому законодавством порядку.

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Членам селянського (фермерського) господарства та особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), призначені пенсії виплачуються у повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Вищевказаний Закон втратив чинність 29.07.2003 із набранням чинності Закону України "Про фермерське господарство"

З 01.08.2003 набрав чинності Закону України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року № 973-IV, який визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства та особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку як платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до страхового стажу за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а за періоди, за які не внесені дані до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Членам фермерського господарства та особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), призначені пенсії виплачуються у повному розмірі без урахування одержуваного заробітку (доходу).

Фермерське господарство відповідно до чинного законодавства несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну його членам і особам, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними своїх трудових обов`язків.

Отже з аналізу ст. 28 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" та ст. 34 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що даними нормами закріплено обов`язок, а не право, селянського (фермерського) господарства сплачувати за осіб, які працюють у ньому внески (збір) на соціальне страхування.

Положеннями частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Водночас надані позивачем свідоцтво про державну реєстрацію фермерського господарства позивача ОСОБА_1 від 10.06.1994, довідка про внесення до єдиного державного реєстру 10.06.1996 як юридичну особу фермерське господарство керівником якої зазначено позивача, заява про зняття з обліку платників податків від 20.05.2002, розпорядження про реєстрацію фермерських господарств від 10.06.1994 (а.с.14-20 не є підставою для зарахування до періодів страхового стажу позивача спірних періодів, оскільки такі документи взагалі не надавалися позивачем до відповідача разом із заявою про призначення пенсії. Відповідач дані документи не досліджував, не надавав правову оцінку таким документам.

Крім того, слід зазначити, що позивачем до матеріалів справи 20.05.2002 подається заява про зняття з обліку платником податків фермерського господарства із зазначенням підстав зняття «ліквідація» (а.с.19).

Разом із тим такі документи взагалі не надавалися позивачем до відповідача разом із заявою про призначення пенсії. Відповідач дані документи не досліджував, не надавав правову оцінку таким документам.

При цьому, позивач у своїй трудовій книжці самостійно здійснює запис, що з 2001-2003 працював у власному фермерському господарстві (а.с.13 зворотн.стор) і заявляються позовні вимоги щодо зарахування в т.ч. і після 20.05.2002 до страхового стажу позивача.

Судом враховується, що надані позивачем документи свідчать про те, що державна реєстрація селянського фермерського господарства була здійснена 10.06.1994, але позивачем заявлені вимоги що зарахування до страхового стажу період з 12.11.1991.

Також слід зазначити, що записи про трудову діяльність фермерського господарства ОСОБА_2 в трудову книжку позивача здійснює загалі особа, у трудових правовідносинах з якої позивач не був. Зокрема, записи здійснюються за підписом голови виконкому, голови селищної ради без зазначення підстав здійснення таких записів. Разом із тим, доказів повноважень здійснювати таки записи у трудовій книжці позивачем не надано, у позові не зазначено.

В даному випадку, відповідачем правомірно було відмовлено у зарахуванні спірного стажу, оскільки доказів того, що до заяви не надані, а матеріали справи також не містять доказів на підтвердження сплати страхових внесків за члена фермерського господарства ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що представником ГУ ПФУ в Сумській області надало до матеріалів справи документи з пенсійної справи позивача, в які міститься довідка про відсутність взагалі індивідуальних відомостей про ОСОБА_2 (а.с.36), в якій зазначено, що відомості про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, в Реєстрі застрахованих осіб відсутні.

Таким чином не підтверджується, що фермерське господарство ОСОБА_2 взагалі знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та відображає дані про застраховану особу ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що внесення до трудової книжки записів сільською радою та самим позивачем про те, що ОСОБА_2 займався у власному фермерському господарстві не свідчить про те, що спірний період повинен бути зарахований до страхового стажу позивача без надання до відповідача доказів сплати страхових внесків за позивача. .

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 «Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» пункт 4 Порядку № 637 доповнено абзацом другим, згідно з яким періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення №794), відповідно до пункту 1 якого персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з пунктом 5 Положення № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення №794 уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №16-6 від 19.10.2001 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 р. за №998/6189 (далі - Інструкція), визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 444/2480/16-а.

Виходячи з аналізу вказаних положень Закону, суд дійшов висновку, що даними нормами закріплено обов`язок, а не право, селянського (фермерського) господарства сплачувати за осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом) внески (збір) на соціальне страхування.

При цьому, селянське фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи. Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в Статуті особа.

Під час судового розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що у спірний період позивач був головою фермерського господарства, а відтак, відповідальність за своєчасну сплату внесків (збір) на соціальне страхування в спірний період покладено саме на позивача, як на голову селянського фермерського господарства Ковзіка Анатолія Григоровича.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Другого апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 13.10.2023 по справі № 440/1186/22.

Доказів того, що позивачем як головою Селянського фермерського господарства ОСОБА_1 сплачувалися внески (збір) на соціальне страхування за спірний період матеріали справи не містять, до відповідача не надані.

Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містить жодних відомостей про несплату страхових внесків за ОСОБА_1 в спірний період.

Станом на час спірних правовідносин діяв Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким було закріплено, що податок, оподаткування, платник податку - відповідно податок на прибуток підприємств, оподаткування прибутку підприємств, платник податку на прибуток підприємств (п. 1.29 ст.1 Закону), а об`єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону (ст. 3 Закону).

Тобто, положеннями частини 2 статті 27 Закону №2009-XII була встановлена пільга для новостворених селянських (фермерських) господарств в частині звільнення саме від оподаткування прибутку підприємств, а не від обов`язку сплачувати внески (збір) на соціальне страхування.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на посаді голови Селянського фермерського господарства Ковзіка Анатолія Григоровича з 12.11.1991 до 31.12.2003, у зв`язку із тим, що такі вимоги є передчасно заявленими, а тому задоволенню не підлягають, оскільки за вказані періоди не надано документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування, за сплату яких відповідав саме позивач як голова Селянського фермерського господарства Ковзіка Анатолія Григоровича, а надані додаткового до матеріалів адміністративного позову документи, в т.ч. і щодо реєстрації та діяльності фермерського господарства позивачем взагалі не надавалися до пенсійного органу, відповідачем такі документи не досліджувалися, правова оцінка їм не надавалася.

Із врахуванням зазначеного, суд зазначає, що позивач не позбавлений права та можливості звернення до територіального органу Пенсійного фонду із належним чином оформленою заявою разом із документами, які впливають на підрахунок стажу позивача, в т.ч. доказами, що стосуються періоду роботи фермерського господарства Ковзик А.Г., в якому позивач був керівником та які надані до суду, але не надані разом із заявою про призначення пенсії для дослідження таких документів відповідачем та надання їм правової оцінки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене висновки відповідача щодо не зарахування періоду з 12.11.1991 до 31.12.2003 до страхового стажу позивача судом визнаються правомірними та обґрунтованими, а оскаржувана відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області у зазначеній частині відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушеного права та вийти за межі позовних вимог у відповідності до ст. 9 КАС України та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №76 від 21.03.2024 та зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 06.09.1982 до 19.07.1985 включно на Виробничому об`єднанні Гомсельмаш, а також зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.03.2023 з урахуванням спірного періоду роботи з 06.09.1982 до 19.07.1985 включно на Виробничому об`єднанні Гомсельмаш до загального стажу позивача та прийняти рішення по суті заяви.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким було прийнято рішення про відмову у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до загального стажу, суму судового збору, сплачену при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №76 від 21.03.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Чекірди Гната, 10,м. Хмельницький,Хмельницька область, ) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) період роботи з 06.09.1982 до 19.07.1985 включно на Виробничому об`єднанні Гомсельмаш.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Чекірди Гната, 10,м. Хмельницький,Хмельницька область, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) від 13.03.2024 з приводу призначення пенсії за віком, із зарахуванням періоду роботи з 06.09.1982 до 19.07.1985 включно на Виробничому об`єднанні Гомсельмаш до страхового стажу позивача та прийняти рішення по суті заяви від 13.03.2024.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Чекірди Гната, 10,м. Хмельницький,Хмельницька область, ) суму судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета