Справа № 240/12930/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/12930/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій просить:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенеійного фонду України в Житомирській області у зарахуванні періоду роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури, до загального стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати період роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури до загального стажу роботи, та провести перерахування пенсії відповідно до даного трудового стажу з моменту звернення до відповідача з даного питання, тобто з 24.02.2024.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що є пенсіонером та з 24.02.2024 перебуває на обліку у відповідача. З листа відповідача від 06.06.2024 їй стало відомо, що до її страхового стажу не зараховано період роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури, оскільки запис про звільнення з роботи у трудовій книжці здійснено з виправленнями, а саме внесено виправлення до дати наказу про звільнення. Позивач зазначає, що обов`язок заповнення трудової книжки покладено на роботодавця, тому вона не може нести відповідальність за неналежне заповнення трудової книжки.

Ухвалою суду від 11.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження).

Відповідач 31.07.2024 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що позивачці правомірно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури, оскільки запис про звільнення з роботи у трудовій книжці здійснено з виправленнями, а саме внесено виправлення до дати наказу. Записи, внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції, до страхового стажу не враховуються. Листом від 06.06.2024 №15107-12939/0-02/8-0600/24 Головним управлінням рекомендовано позивачу звернутись на комісію з питань підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1 для можливості зарахування до страхового стажу вищевказаного періоду роботи. Просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 24.02.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач 10.05.2024 звернулася до відповідача з питання обчислення страхового стажу.

На звернення позивача відповідач листом від 06.06.2024 №15107-12939/0-02/8-0600/24 повідомив, що до її страхового стажу не зараховано період роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури, оскільки запис про звільнення з роботи у трудовій книжці здійснено з виправленнями, а саме внесено виправлення до дати наказу.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо не зарахування цього періоду роботи до страхового стажу, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Щодо незарахування періоду роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури до загального стажу роботи позивача, суд враховує таке.

З копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 01.10.1981 судом встановлено, що ОСОБА_1 15.08.1990 призначена на посаду вчителя російської мови та літератури Медведевської середньої школи (Джанкойський районо).

22.09.1998 позивач звільнена із займаної посади за власним бажанням, запис в даті винесення наказу про звільнення здійснено із виправленнями.

На думку пенсійного органу, це є підставою для не зарахування ОСОБА_1 цього періоду роботи до страхового стажу.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на нгаступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 № 637 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Суд наголошує, що працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається саме на керівника підприємства, установи, організації. Вказані порушення не можуть бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

На переконання суду, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі № 654/890/17.

Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому наявність виправлення у трудовій книжці у графі, що містить відомості про документ на підставі якого здійснено запис, не є підставою для незарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.

Окрім того, запис у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивачки закріплений печаткою Джанкойського районного відділу освіти Автономної Республіки Крим.

Відтак, трудова книжка ОСОБА_1 у повній мірі підтверджує наявний оскаржуваний період роботи позивача та не потребує уточнюючих документів.

Окрім того, суд наголошує, що, у випадку наявності в органів Пенсійного фонду сумнівів, обов`язок підтвердження трудового стажу покладено саме на суб`єкт владних повноважень.

Так, згідно ч. 3 ст. 44 Закону 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Вказані положення також відображені у ч. 1 ст. 101 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином суд зазначає, що при виникненні у відповідача сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, вказаного не було здійснено органом Пенсійного фонду, що свідчить про обрання найменш сприятливого для позивача підходу.

Таким чином, період роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 на посаді вчителя російської мови та літератури, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Суд наголошує, що органом Пенсійного фонду неправомірно не зараховано до страхового стажу позивача спірний період, а тому суд задовольняє позов в цій частині та визнає неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену листом від 06.06.2024 №15107-12939/0-02/8-0600/24, про зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури.

Також підлягають задоволенню позовні вимоги про зарахування ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури до загального стажу роботи та про проведення перерахунку її пенсії відповідно до даного трудового стажу з моменту звернення до відповідача з даного питання, тобто з 24.02.2024.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

При зверненні до суду з даним позовом позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Відтак, з огляду на положення ч. 1 ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку, що сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену листом від 06.06.2024 №15107-12939/0-02/8-0600/24, у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури, до загального стажу її роботи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1990 по 22.09.1998 у Джанкойському районі вчителем російської мови та літератури до загального стажу роботи та провести перерахунок її пенсії відповідно до даного трудового стажу з дня призначення пенсії, тобто з 24.02.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

21.01.25