Справа № 420/25217/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25217/23

Перша інстанція суддя Хурса О. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», а саме:

- визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ № 168 (в редакції від 02 квітня 2022 року), за період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року в повному обсязі;

- зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, відповідно до постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2023 року (в редакції від 02 квітня 2022 року), за період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, в повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум (загальна сума недоплати становить 61 467,11 грн).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як додаткова винагорода, розміром 30000,00 грн, передбачена постановою КМУ № 168, підлягала виплаті та правомірно виплачена позивачу у пропорційному до кількості відпрацьованих днів розмірі.

Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України строк звернення до суду у даній справі.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання спірної виплати.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки № 5/12-108 від 13 липня 2023 року, позивач проходив службу в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з 25 січня 2021 року по 01 травня 2023 року.

Згідно з відомістю про нарахування спірної винагороди, позивачу за період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, спірна винагорода виплачувалась пропорційно відпрацьованому часу (а.с. 26).

При цьому, 11 серпня 2023 року представник позивача звернувся до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» із адвокатським запитом щодо нарахування і виплати додаткової винагороди згідно постанови КМУ № 168 та листом від 18 серпня 2023 року відповідач повідомив про відсутність можливості провести виплату зазначеної винагороди.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо виплати спірної додаткової винагороди у повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач мав право на отримання більшого розміру грошового забезпечення у спірному періоді, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, згідно п. 1 постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі - постанова КМУ № 168), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно п. 1 постанови КМУ № 168 (в редакції постанови КМУ № 400 від 01 квітня 2022 року), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Між тим, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» (далі постанова КМУ № 793).

Пунктом 1 постанови КМУ № 793 передбачено внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1253, ст. 1304, № 27, ст. 1485, № 29, ст. 1577) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 1 липня 2022 р. № 754, зміни, що додаються.

Пунктом 2 постанови КМУ № 793 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Крім того, Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28 березня 2018 року № 925/5 (далі - Порядок № 925/5).

Згідно п. 8 Порядку № 925/5, при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності бездіяльності Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу без виплати у повному обсязі додаткової винагороди, розміром 30 000,00 грн, передбаченої постановою КМУ № 168, за періоди проходження служби з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року.

В даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що позивачу у спірному періоді нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168, а саме: за період з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року - 2499,84 грн; за період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року - 12660,48 грн; за період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року - 9292,41 грн; за період з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року - 11 934,72 грн.

В свою чергу, як зазначено вище, позивач вважає, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ № 168, у відповідному періоді мала щомісячно виплачуватись у розмірі 30000,00 грн.

З іншого боку, суб`єкт владних повноважень зазначає, що ним належним чином розраховано спірні розміри додаткової винагороди позивача у перевіряємому періоді, із врахуванням роз`яснень, викладених в листі Міністерства юстиції України від 20 травня 2022 року № 38144/16.3.2/32-22, положень наказу Міністерства юстиції України № 925/5 від 28 березня 2018 року та постанови КМУ № 168 (в редакції постанови КМУ № 793 від 07 липня 2022 року).

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, апелянт не заперечує права позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, у перевіряємому періоді.

При цьому, апелянт вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як додаткова винагорода, розміром 30 000,00 грн, передбачена постановою КМУ № 168, підлягала виплаті позивачу у пропорційному до кількості відпрацьованих ним днів (годин), із врахуванням вищезазначених листів та нормативно-правових актів.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року, у зразковій справі № 260/3564/22, залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, судом зроблено висновок, що зміст внесених постановою КМУ № 793 змін до постанови КМУ № 168, в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Вказаний висновок Верховного Суду узгоджується з доводами та посиланнями апелянта на положення п. 8 Порядку № 925/5.

Проте, як вбачається з наданих до суду першої інстанції відомостей про нарахування позивачу винагороди та табелів робочого часу за період служби з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року, позивач у період з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року відпрацював 56 годин, у період з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року - 314 годин, у період з 01 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року - 262 години, у період з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року - 296 годин.

При цьому, у відповідному періоді позивач не перебував у стані тимчасової непрацездатності, відрядженнях чи відпустках.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суб`єктом владних повноважень не доведено необхідності зменшення розміру належної позивачу додаткової винагороди до розміру, як за неповні місяці служби у спірному періоді.

При цьому, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта, що ґрунтуються на тлумаченні змісту листа Міністерства юстиції України від 20 травня 2022 року № 38144/16.3.2/32-22, про те, що позивач для отримання додаткової винагороди, розміром 30 000,00 грн на місяць, мав працювати кожного дня на протязі місяця по 24 години на добу, так як такий лист не є нормативно-правовим актом та він звужує обсяг прав позивача, гарантованих положеннями постанови КМУ № 168.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем порушено строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як зазначено вище, 06 квітня 2023 року Верховний Суд ухвалив рішення у зразковій справі № 260/3564/22, предметом спору у якій були дії Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, починаючи з 24 лютого 2022 року.

При цьому, у рішенні від 06 квітня 2023 року Верховний Суд виклав правову позицію щодо питання застосування ч. 5 ст. 122 КАС України у правовідносинах про виплату співробітнику додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, яка полягає у тому, що вказана норма процесуального закону не підлягає застосуванню при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовами цієї категорії, якщо спірні правовідносини виникли до 19 липня 2022 року.

Отже позивач, звертаючись до адміністративного суду з позовом до ДУ «Центр пробації» щодо нарахування та виплату додаткової винагороди, за період служби з 24 лютого по 31 травня 2022 року, не пропустив строк звернення до суду з цими позовними вимогами.

Вказані висновки колегії суддів також відповідають правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 18 січня 2024 року щодо аналогічних правовідносин (справа № 200/297/23).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог

Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державну установу «Одеський слідчий ізолятор».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян