Справа № 520/35020/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

20.01.2025 р. справа №520/35020/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі за текстом - (далі за текстом - Відповідач №1, суб"єкт владних повноважень, владний суб`єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління), Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - Відповідач №2)
провизнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.12.2024 за №59 щодо відмови в проведенні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 21 листопада 2024 р. № 04-49/511, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Харківській області; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 21 листопада 2024 р. №04-49/511, виданої Територіальним управління ДСА у Харківській області, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01 січня 2024 року.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення суб`єктом владних повноважень протиправного управлінського волевиявлення була штучно створена перешкода в отриманні довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі.

Відповідач №1 із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислене правильно та виплачується у повному розмірі.

Відповідач №2 із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислене правильно та виплачується у повному розмірі.

Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, всебічно перевіривши доводи сторін добутими доказами, повно та вичерпно з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; належить до громадянства України; документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 ; у спірних правовідносинах має правовий статус судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області у відставці; згідно з довідкою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2024р. має вислугу років на посаді судді 20р. 10м. 00дн.; отримав від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області довідку №04-49/511 від 21.11.2024р. про суддівську винагороду діючого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області станом на 01.01.2024р. для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 136.260,00грн. (оклад за посадою 90.840,00грн.; доплата за вислугу років (50%) 45.420,00грн.); у якості отримувача щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці знаходиться на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, за власною ініціативою ініціював процедуру перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Матеріали звернення заявника за правилом екстериторіальності були розглянуті по суті Відповідачем №1.

За зверненням заявника суб`єктом владних повноважень Відповідачем №1 було вчинено управлінське волевиявлення у формі відмови, втілене у рішенні від 13.12.2024р. №59 та умотивоване відсутністю події збільшення суддівської винагороди станом на 01.01.2024р.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу відмови у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу соціального забезпечення учасника суспільних відносин - громадянина із правовим статусом судді у відставці у сфері пенсійного забезпечення регламентовані, насамперед, приписами спеціальної норми закону - ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Так, згідно з ч.1 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч.2 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За правилом ч.4 ст.142 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відносини з приводу одержання особою щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці додатково деталізовані нормами Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України (затверджений постановою правління ПФУ від 25.01.2008р. №3-1 у редакції постанови правління ПФУ від 09.02.2023р. №7-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008р. за №200/14891; далі за текстом - Порядок №3-1).

Згідно з п.1 розділу ІІІ Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до п.6 розділу IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку №3-1 визначено, що приймання, розгляд та опрацювання заяви та документів, необхідних для призначення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання, органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання, здійснюється відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014р. №13-1; далі за текстом - Порядок №22-1).

У силу спеціального застереження п.4.2 Розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відтак, ключовим питанням у межах даного спору є наявність або відсутність обставин зміни розміру складових суддівської винагороди діючого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області станом на 01.01.2024р. та, відповідно, підстав для перерахунку пенсійним органом щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також обсягу компетенції пенсійного органу за місцем обліку судді у відставці на вчинення власного управлінського волевиявлення з приводу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024р. у випадку, коли раніше згадане управлінське волевиявлення було вчинено іншим терорганом системи Пенсійного фонду України за правилом "екстериторіальності".

Розглядаючи спір, суд зазначає, що згідно з ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У розумінні ч.1 ст.126 та ст.130 Конституції України умови виплати та розмір суддівської винагороди є невід`ємним елементом незалежності судді.

Спеціальним законом з питання визначення суддівської винагороди є Закон України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі за текстом - Закон України від 02.06.2016р. №1402-VIII), ч.1 ст.135 якого передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Так, за правилами ч.2 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду складає - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Як то указано у ч.4 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Згідно з ч.5 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

У період часу з 01.01.2024р. виникла колізія між нормами ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII, абз.4 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та між абз.5 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік" в частині використання під час нарахування та виплати суддівської винагороди показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн.".

Усупереч положенням ч.1 ст.126, ст.130 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України суб`єктом владних повноважень Відповідачем №1 у спірних правовідносинах пріоритет у застосуванні помилково було надано не нормам ч.3 ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII і абз.4 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік", а нормам абз.5 ст.7 Закону України від 09.11.2023р. №3460-ІХ "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Разом із тим, згідно з ч.5 ст.13 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Правовий висновок стосовно невідповідності закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу обчислення суддівської винагороди після 01.01.2021р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн." сформульований, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.07.2023р. по справі №140/5481/22, у постанові Верховного Суду від 12.07.2023р. по справі №140/5481/22, у постанові Верховного Суду від 13.07.2023р. по справі №280/1233/22, у постанові Верховного Суду від 15.08.2023р. по справі №120/19262/21-а.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України ці висновки є релевантними відносно обставин спору у даній справі, підлягають поширенню на спірні правовідносини, а відтак, беззаперечно та неспростовно підтверджують факт набуття заявником права на обчислення станом на 01.01.2024р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з суддівської винагороди, обчисленої із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "3.028,00грн."

Отже, подію підвищення розміру суддівської винагороди діючого судді станом на 01.01.2024р. слід визнати доведеною.

Розвязуючи спір, суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

За змістом ч.2 ст.77 КАС України відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) за критеріями дотримання: компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

Проте, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 стандарти доказування обставин спору та приписи ч.4 ст.9, ст.ст.72-76, ч.1 ст.77, ч.3 ст.242, ч.4 ст.242 КАС України засвідчують, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною судом виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст цієї норми процесуального закону було розтлумачено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У спірних правовідносинах субєктом владних повноважень було вчинено управлінське волевиявлення у формі відмови, втіленої у рішенні, існування якого свідчить про закінчення процедури розгляду і вирішення питання з приводу обчислення нового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, і є перешкодою для вчинення за цим зверненням будь-яких волевиявлень управлінського характеру, що спонукає суд до визнання протиправним реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення у формі рішення.

У ході розгляду справи суб`єктом владних повноважень не наведено юридично спроможних аргументів та не подано доказів відповідності вимогам закону реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення з приводу обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024р. із суддівської винагороди, обрахованої із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи - "2.102,00грн.".

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку суб`єктом владних повноважень Відповідачем №1 не доведено відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення вимогам ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, у той час як використані заявником доводи узгоджуються із приписами ст.135 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

Суд вважає, що у даному конкретному випадку, право та охоронюваний законом інтерес заявника повністю та ефективно поновлюються визнанням протиправної спірної відмови субєкта владних повноважень і обтяженням субєкта владних повноважень на підставі ч.2 ст.5 та ч.2 ст.9 КАС України обов`язком здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024р.

При цьому, з огляду на відсутність будь-яких інших юридично значимих факторів компетентного субєкта владних повноважень згідно з абз.1 ч.4 ст.245 КАС України належить обтяжити обов`язком вчинити конкретне управлінське волевиявлення.

Однак, оскільки вимога про перерахунок була звернута заявником до Відповідача №2, то під час розгляду справи постала потреба у тлумаченні змісту правових категорій "призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", "обчислення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", "нарахування пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", "виплата пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" та обсягу повноважень територіальних органів системи Пенсійного фонду України на вчинення управлінських волевиявлень у формі "призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", "обчислення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", "нарахування пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці", "виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" у випадку застосування правила "екстериторіальності реалізації повноважень"

Тому вирішуючи спір за епізодом вимог до Відповідача №2, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.44 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.5 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У спірних правовідносинах звернення заявника за правилами "екстериторіальності" згідно з п.4.2 Розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1 у редакції постанови Правління ПФУ від 07.07.2014р. №13-1; зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846; далі за текстом - Порядок №22-1) було розглянуто терорганом системи ПФУ - ГУ ПФУ у Львівській області у спосіб прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії.

Відповідачем №2 назване вище звернення заявника не розглядалось та не вирішувалось, позаяк за правилом "екстериторіальності" повноваження з приводу прийняття рішення за цим зверненням були передані до відання Відповідача №1.

Розв`язуючи окреслені питання, суд бере до уваги, що ст.ст.80-85 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії.

Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у приписах ст.ст.48-52 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Таким чином, суд доходить до висновку, що правова категорія "призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту правозастосування) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням конкретного арифметичного розміру регулярного платежу у межах календарного місяця.

А тому виданий терорганом ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, розглянута правова категорія поглинає категорію "обчислення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці".

Під правовою категорією "нарахування пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти вчинення терорганом ПФУ управлінського волевиявлення з приводу відображення конкретної арифметичної суми призначеної та обчисленої пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в обліку відповідних інформаційно-телекомунікаційних систем (автоматизованих інформаційних систем) суб`єкта владних повноважень.

Звідси слідує, що ситуація не нарахування пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці особі є об`єктивно неможливою після настання події прийняття владним суб`єктом рішення про призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (за виключенням випадку прийняття рішення про припинення виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці).

Стосовно змісту правової категорії "переведення на іншу пенсію" суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.45 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Тому суд вважає, що за правовою природою та суттю процедура переведення особи з одного виду пенсії на інший є різновидом механізму призначення пенсії за іншою правовою підставою.

За відсутності чіткого визначення у національному законі, суд вважає, що під правовою категорією "виплата пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти переказ знеособлених безготівкових коштів цільового призначення з рахунків терорганів ПФУ в установах банків чи Державної казначейської служби України на рахунки громадян в банках.

Під правовою категорією "перерахунок пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці" слід розуміти управлінське волевиявлення субєкта владних повноважень з приводу обчислення нового розміру раніше вже призначеної пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у звязку із зростанням збільшенням заробітку діючого публічного службовця як розрахункової бази обчислення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, у спірних правовідносинах повноваження на вчинення владного управлінського волевиявлення з приводу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (що поглинає етап обчислення грошової суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) віднесене до обсягу компетенції саме Відповідача №1 - ГУ ПФУ в Львівській області як теоргану системи ПФУ, визначеному за правилом "екстериторіальності", а майбутнє виконання рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (тобто управлінське волевиявлення з приводу нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за внутрішнім обліком тероргану ПФУ та управлінське волевиявлення з приводу виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) є повноваженнями тероргану системи ПФУ за місцем реєстрації адреси проживання громадянина, тобто ГУ ПФУ в Харківській області.

Отже, у межах даного спору вимога заявника до Відповідача №2 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може бути задоволена, позаяк у спірних правовідносинах повноваження на перерахунок (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі звернення від 06.12.2024р. за правилом "екстериторіальності" передано у відання Відповідача №1 - ГУ ПФУ у Львівській області.

Вимога про зобов`язання Відповідача №2 провести виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці заявлена наперед у часі, стосується майбутніх правовідносин, котрі виникнуть не раніше від календарної дати вчинення Відповідачем №1 - ГУ ПФУ у Львівській області управлінського волевиявлення з приводу перерахунку (обчислення) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за зверненням від 06.12.2024р. та за відсутності доказів наміру у Відповідача №2 - ГУ ПФУ в Харківській області після настання події перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вдаватись до порушення закону і прав приватної особи у спосіб невиплати перерахованого станом на 01.01.2024р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Тому ця вимога до задоволення не підлягає.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Оскільки у спірних правовідносинах повноваженнями на проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наділений Відповідач №1, а повноваженнями на виплату перерахованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наділений Відповідач №2, то суд не знаходить підстав для негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 90, 211, 241-244, 246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позову.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.12.2024р. №59.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести станом на 01.01.2024р. перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 21.11.2024р. №04-49/511.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ідентифікаційний код - 13814885; місцезнаходження - 79016, Львівська область, м.Львів, вул.Митрополіта Андрея, б.10) на користь ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору у сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень) 60 копійок.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко