Справа № 420/10301/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10301/24

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І. Дата і місце ухвалення: 11.11.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рапортом від 20.02.2024р., за станом здоров`я, на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді хіміка 3 взводу аерозольного маскування роти аерозольного маскування в званні рядового. 20.02.2024р. ОСОБА_1 було подано рапорт про звільнення його з військової служби на підставі абзацу «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби. По суті даного рапорту клопотав тимчасово виконуючий обов`язки командира роти аерозольного маскування батальйону РХБЗ захисту, сержант ОСОБА_2 , та командир батальйону РХБЗ захисту, підполковник ОСОБА_3 . Однак, 22.03.2023р. командування військової частини повідомило в усній формі ОСОБА_1 , що його рапорт не розглядався, оскільки в нього немає підстав для звільнення. Позивач вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення його за рапортом від 20.02.2024р. та зазначав, що ним надано повний і вичерпний перелік документів, які підтверджують наявність у нього права на звільнення з військової служби за станом здоров`я. При цьому, ОСОБА_1 не отримував від відповідача жодної письмової відповіді за результатами розгляду його рапорту, у військовому квитку відповідні записи відсутні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 20.02.2024р. про звільнення з військової служби на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.02.2024р. про звільнення з військової служби на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 11.11.2024р. у відповідній частині з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано факт надання ОСОБА_1 разом із рапортом від 20.02.2024р. повного та вичерпного пакету документів, які підтверджують наявність у нього права на звільнення з військової служби за станом здоров`я на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На противагу вказаному, відповідач безпідставно та необґрунтовано стверджує, що ОСОБА_1 є повністю здоровим.

Також, апелянт посилається на те, що судом не враховано, що Міністерство оборони України не виконало вимоги ухвали від 08.04.2024р. та не надало до суду висновку медичної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.06.2016р. У зв`язку з цим, апелянт разом із апеляційною скаргою подав клопотання про витребування у Міністерства належним чином завіреного висновку медичної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.06.2016р., складеного щодо ОСОБА_1 .

За твердженнями апелянта, оскільки матеріалами справи підтверджено його право на звільнення з військової служби, тому належним способом захисту його прав у спірних правовідносинах буде зобов`язання військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 за станом здоров`я на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова частина НОМЕР_1 також подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 11.11.2024р., в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить скасувати вказане судове рішення та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його доводам щодо неотримання командиром військової частини НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 від 20.02.2024р. для його розгляду та прийняття рішення по суті. В матеріалах справи наявна копія поштової накладної №785 разом із описом вкладення, з якої вбачається направлення рапорту позивача на звільнення до Міністерства оборони України. А відтак, військовою частиною НОМЕР_1 не було допущено протиправної бездіяльності щодо позивача.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до довідки ВЛК №2770 від 10.12.2015р. ОСОБА_1 поставлений діагноз: стан після закритої репозиції відламків перелому лівої плечової кістки з фіксацією інтрамедулярним стержнем (01.12.15) з приводу вогнепального кульового наскрізного поранення лівого плеча (19.09.15) з вогнепальним багатоуламковим переломом лівої плечової кістки нарівні верхньої та середньої третини з кістковим дефектом та зміщенням уламків (19.09.15). Посттравматична нейропатія лівого променевого нерву. Поранення пов`язане з проходженням служби.

Відповідно до довідки ВЛК №307 від 29.01.2016р. позивачу поставлений діагноз: консолідуючий вогнепальний багато уламковий перелом (19.09.15) лівої плечової кістки на рівні верхньої та середньої третини, фіксований інтрамедулярним блокованим цвяхом (01.12.15). Посттравматична нейропатія лівого променевого нерву з тимчасовим порушенням функції. Травма пов`язана з проходженням військової служби.

Згідно з довідкою ВЛК №1083 від 12.05.2016р. позивачу поставлений діагноз: консолідуючий багатоуламковий вогнепальний перелом (19.09.2015) лівої плечової кістки з наявністю металоконструкції (01.12.2015), після травматичним невритом лівого променевого нерву з тимчасовим функціональним розладом. Поранення пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до виписного епікризу №7866 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 05.05.2016р. по 13.05.2016р. з діагнозом: консолідуючий багатоуламковий вогнепальний перелом лівої плечової кістки з наявністю металоконструкції.

Згідно з виписним епікризом з історії хвороби №1806 стаціонарного хворого позивач знаходився на стаціонарному обстеженні та лікування в травматологічному відділенні ВМКЦ ПР з 25.01.2016р. по 01.02.2016р., діагноз: консолідуючий вогнепальний багатоуламковий перелом (19.09.15) лівої плечової кістки на рівні верхньої та середньої третини, фіксований інтрамедулярним блокованим цвяхом (01.12.15), посттравматична нейропатія лівого променевого нерву.

Відповідно до запису на 7 сторінці військового квитка серії НОМЕР_2 позивач 21.06.2016р. медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр. ІІ ст. 78 «а» розкладу хвороб (наказ МО України 2008 рік №402).

Згідно запису на 22 сторінці військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 знятий з військового обліку 21.06.2016р. Сєвєродонецьким МВК по причині хвороби.

З матеріалів справи, також, вбачається, що ОСОБА_1 13.04.2022р. призваний на військову службу по мобілізації під час воєнного стану ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 13.04.2022р. №2217 проведено медичний огляд ВЛК, за результатами якого ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби.

Згідно поіменного списку військовозобов`язаних від 13.04.2022р. ОСОБА_1 розподілений ІНФОРМАЦІЯ_3 для несення військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

20.02.2024р. ОСОБА_1 подав до командування військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби на підставі абзацу «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - на підставі висновку медичної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 про непридатність до військової служби із зняттям з військового обліку за гр. ІІ ст. 78 «а» розкладу хвороб (наказ МО України 2008 рік №402), про що міститься у військовому квитку запис від 21.06.2016р.

До рапорту ОСОБА_1 додав: копію військового квитка; копію паспорту та РНОКПП; копію довідки ВЛК №2770 від 10.12.2015р.; копію довідки ВЛК №307 від 29.01.2016р.; копію довідки ВЛК №1083 від 12.05.2016р.; копію виписних епікризів №7866 та №1806.

По суті даного рапорту клопотав тимчасово виконуючий обов`язки командира роти аерозольного маскування батальйону РХБЗ захисту, сержант ОСОБА_2 , а також командир батальйону РХБЗ захисту, підполковник ОСОБА_3 .

Як вказує позивач, 22.03.2024р. командування в усній формі повідомило, що рапорт не розглядали, оскільки у нього немає підстав для звільнення.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення за рапортом від 20.02.2024р. ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку та просив суд зобов`язати відповідача звільнити його за станом здоров`я на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, дійшов висновку про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 20.02.2024р. Судом встановлено, що позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання (направлення) рапорту та доданих до нього документів. Отримання рапорту з доданими документами не звільняє відповідача, як суб`єкта до повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення за наслідком розгляду рапорту про звільнення його з військової служби або надати мотивовану відмову в такому звільненні. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції. За висновками суду, відсутність належним чином оформленого наказу про звільнення ОСОБА_1 з військової служби чи відмову у його звільненні, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Оскільки військова частина НОМЕР_1 належним чином не розглянула рапорт ОСОБА_1 від 20.02.2024р. про звільнення з військової служби та не прийняла будь-якого рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, тому суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є зобов`язання відповідача розглянути відповідний рапорт.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє станом на теперішній час.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу, подавши 20.02.2024р. рапорт про звільнення з військової служби на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ.

Так, відповідно до абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно п.225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №548-ХІV (далі - Статут) передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту встановлено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Підпункт 3.11.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2017р. №124, встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання. Перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частині, до якої він надійшов.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009р. №170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.5 розділу І Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Суд зазначає, що рапорт - це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

За загальним правилом, визначеним пп.3.11.6 Інструкції №124, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.

Сторонами у справі не заперечується, що позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання (направлення) рапорту та доданих до нього документів.

Як правильно зазначив суд першої інстанції отримання рапорту з доданими документами не звільняє відповідача, як суб`єкта до повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення за наслідком розгляду рапорту про звільнення його з військової служби або надати мотивовану відмову в такому звільненні.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, за рапортом ОСОБА_1 від 20.02.2024р. про звільнення з військової служби на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» будь-якого рішення командиром військової частини НОМЕР_1 не приймалося, таких доказів відповідачем ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано.

Зазначене дає підстави для висновку, що рапорт позивача від 20.02.2024р. командиром військової частини НОМЕР_1 не розглядався у порядку та у спосіб, передбачені Положенням №1153/2008.

Бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є саме пасивна поведінка відповідного суб`єкта, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та (або) іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 20.02.2024р. про звільнення з військової служби на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Оскільки відповідач належним чином не розглянув рапорт позивача про звільнення з військової служби та не прийняв за результатами такого розгляду будь-якого рішення, тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.02.2024р. про звільнення з військової служби на підставі абз. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Колегія суддів не приймає до уваги посилання військової частини НОМЕР_1 в апеляційній скарзі на те, що рапорт ОСОБА_1 подавав до Міністерства оборони України, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Копія поштової накладної №785, на яку посилається апелянт, стосується рапорту позивача на звільнення, адресованого 29.01.2024р. до Міністерства оборони України, в той час як спірні правовідносини стосуються питання щодо розгляду рапорту від 20.02.2024р., який погоджений тимчасово виконуючим обов`язки командира роти аерозольного маскування батальйону РХБЗ захисту, сержантом ОСОБА_2 , а також командиром батальйону РХБЗ захисту, підполковником ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що наданими відповідачу та суду доказами підтверджено його право на звільнення з військової служби, а тому належним способом захисту його прав у спірних правовідносинах буде зобов`язання військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 за станом здоров`я на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Колегія суддів вважає помилковими такі доводи апелянта, оскільки, як вже встановлено, військова частина НОМЕР_1 не розглянула по суті рапорт позивача від 20.02.2024р. та не вирішувала питання про наявність/відсутність у позивача права на звільнення з військової служби, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе повноваження суб`єкта владних повноважень з цього питання та приймати замість нього рішення.

Суд обмежений перевіркою правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а відтак, в задоволенні відповідної вимоги судом першої інстанції правомірно відмовлено як передчасно заявленої.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про витребування у Міністерства належним чином завіреного висновку медичної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.06.2016р. та його дослідження.

Поряд з цим, при вирішенні даного спору колегія суддів враховує, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що за відсутності постанови ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку та у зв`язку зі спливом п`ятирічного терміну після попереднього висновку ВЛК, у військовослужбовця відсутні правові підстави для звільнення з військової служби на підставі абз. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Таким чином, висновок медичної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.06.2016р. не є належним доказом для визнання позивача непридатним до військової служби та звільнення на підставі рапорту від 20.02.2024р., оскільки відповідно до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» повторний медичний огляд військовозобов`язаних, раніше визнаних не придатним до військової служби в мирний час за станом здоров`я проводяться один раз на 5 років, тобто позивач потребував повторного огляду у зв`язку з закінченням 5 річного терміну.

Колегія суддів вважає, що висновки суду у відповідній частині суперечать його ж висновкам про передчасність заявлених ОСОБА_1 вимог щодо звільнення його з військової служби, оскільки у відповідній частині судом фактично надано правову оцінку щодо наявності/відсутності у позивача права на звільнення з військової служби, незважаючи на те, що дане питання по суті у встановленому порядку військовою частиною не вирішувалося.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення від 11.11.2024р. шляхом виключення з неї посилання суду першої інстанції на те, що наданими ОСОБА_1 доказами не підтверджено його право на звільнення за рапортом від 20.02.2024р., за станом здоров`я, на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. «а»-«г» п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновки суду, що наданими ОСОБА_1 документами не підтверджено його право на звільнення за рапортом від 20.02.2024р., за станом здоров`я, на підставі абз. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року залишити без змін.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 січня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук