Справа № 711/9552/24
Суддя: Казидуб О. Г.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9552/24
Номер провадження2-а/711/11/25
РІШЕННЯ
15 січня 2025року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Казидуб О.Г.
за участю секретаря судового засідання Шульга А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
Адвокат Чорненький Володимир Миколайович, який діє в інтересах позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Позовна заява мотивована тим, що 30.10.2024 року громадянина ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проведення відносно нього мобілізаційних заходів.
У вказану ж дату, ІНФОРМАЦІЯ_4 у супроводі військовослужбовців ОСОБА_1 направлено для проходження військово-лікарської комісії на предмет встановлення придатності до військової служби.
В свою чергу, ОСОБА_1 не відмовився від проходження ВЛК. Одночасно, ОСОБА_1 повідомив працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 про відсутність у нього на час огляду медичної карти амбулаторного хворого за формою №025/о, результатів рентгенологічного обстеження органів грудної клітки та документів про стан його здоров`я на час огляду.
Зокрема, відповідно до консультативного висновку лікаря ортопеда КНП «Черкаська міська реабілітаційно-оздоровча поліклініка «Астра»» від 28.10.2024 року ОСОБА_1 встановлено «основний діагноз: М75.1 Синдром стискання м`яза-ротатора плеча. Дисторсія правого плечового суглоба, значний больовий с-м. Пошкодження сухожилка над остьового м`яза, імпиджмент с-м, ПФС-1 ст. Супутній діагноз: М23.20 Ураження меніска у зв`язку зі старим розривом або ушкодженням, множинні локалізації, М.65.96 Синовіт та тендосиновіт, неуточнений, гомілка, М17.0 Первинний гонартроз, двобічний, М42.17 Остеохондроз хребта у дорослих, попереково-крижовий відділ пошкодження медіальних менісків обох колінних суглобів, рективний синовіїт, помірний больовий см; ПФС-1 ст. ДОА-2 ст обох кол сугл. Остеохондроз, спондільоз попереково-крижаного відділу хребта, протрузії МХД, больовий та корінцевий с-ми». В зв`язку із чим, ОСОБА_1 призначено «медикаментозні призначення: НПЗС; хондропротектори; анальгетики, вітамінотерапія; судинні препарати; стимулююча терапія. Інші види лікування: МТ кільця №8; пресотерапія №5 «штани»; ЛОК №5; амліпульс №8 ПВХ; у/звук з долоксен гелем №8; масаж №5 вдовж хребта; ЛФК №10; ел/форез з каріпазимом №20 ПВХ; в/суглобове введення ортоплазми+гіал к-ти. Рекомендовані обстеження і консультації: нагляд у травматолога та невропатолога за місцем проживання; оперативне лікування (артроскопія кол сугл) в плановому порядку; носіння ортопед карсету ПВХ; носіння ел наколінника; в/сугл введення ортоплазми+гіал к-ти 1 раз на рік; курс ФФЛ 1 раз в 6 міс».
Однак, численні зауваження ОСОБА_1 щодо направлення його до медичного закладу за місцем проживання, чи отримання медичної допомоги, з метою отримати та надати до ВЛК медичні документи які відображають його об`єктивний стан здоров`я, у тому числі що вище вказано та інші, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 , лікарями вказаної ВЛК до уваги не взято.
Враховуючи вимоги представника ОСОБА_1 , погодженні з останнім за допомогою телефонного зв`язку, позивач мав та має наміри проходження ВЛК, не відмовлявся від цього.
30.11.2024 року позивачем, через АТ «Укрпошта», отримано постанову ІНФОРМАЦІЯ_5 від 02.11.2024 року №1988/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідно до описової та мотивувальної частин цієї постанови від 02.11.2024 року, 01.11.2024 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 01.11.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що позивач відмовився від проходження ВЛК. Права передбаченні ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП ОСОБА_1 було повідомлено та роз`яснено, від підписання відмовився.
Зауважень до протоколу не має, пояснення не надав.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 12 год. 00 хв., 02.11.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 кабінет №302.
Громадянин ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час і дату розгляду справи, у вказаний день не прибув. Клопотань про перенесення розгляду не надходило. В зв`язку з цим було прийнято рішення розглядати справу без його участі.
Наголошує, що відповідачем у результативній частині взагалі не вказано норму права, що визначено КУпАП, яку було порушено позивачем.
Зазначає, що протокол від 01.11.2024 року про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. у присутності ОСОБА_1 не складався. Права передбаченні ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП ОСОБА_1 не було повідомлено та їх ніхто не роз`яснив. Протокол від 01.11.2024 року для ознайомлення та підпису ніхто з працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 не надав.
Захисника до ОСОБА_1 відповідачем допущено не було.
Адміністративні матеріали, разом із протоколом від 01.11.2024 року, відповідачем ОСОБА_1 та його взагалі захиснику не надані.
Також, 01.11.2024 року, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_1 , звернувся до лікаря-кардіолога та чергового лікаря інсультного відділення КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», якими поставлено діагнози гіпертонічна хвороба І стадії, І ступінь ризику, неускладнений гіпертонічний криз, остеохондроз ШВХ, ПВХ.
Відповідно до консультативного висновку лікаря ортопеда КНП «Черкаська міська реабілітаційно-оздоровча поліклініка «Астра»» від 01.11.2024 року ОСОБА_1 підтверджено встановлені раніше (28.10.2024 року) діагнози.
Після чого, йому продовжено лікування та направлено до лікаря травматолога.
Відповідно до висновку ЛКК від 12.11.2024 року №84/1, виданого КНП «Перша Черкаська міська лікарня», ОСОБА_1 госпіталізовано на стаціонарне лікування до вказаного медичного закладу в неврологічне відділення з 07.11.2024 року, де останній перебував на лікуванні по 16.11.2024 року.
Вважають, що постанова від 02.11.2024 року №1988/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 повістка про необхідність проходження ВЛК відповідачем не вручалась та не надсилалась.
Також, у мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 02.11.2024 року відсутні будь які дані про вручення такої повістки позивачу.
Як вже зазначалось, адвокатом завчасно (30.10.2024 року, 01.11.2024 року) були надані звернення з вимогами про забезпечення права на захист клієнта та врахування медичних документів, що свідчать про лікування клієнта у медичних закладах та встановлення йому лікарями відповідних діагнозів.
Однак, відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови від 02.11.2024 року цього до уваги взято не було.
Просить суд скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 02.11.2024 року №1988/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, прийнятої відносно ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення закрити; поновити строк на оскарження вказаної постанови.
11 грудня 2024 року ухвалою суду адміністративний позов прийнятий до розгляду, розгляд справи вирішено проводити у позовному провадженні з особливостями встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України, призначено судове засідання з повідомленням сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву.
27 грудня 2024 року через канцелярію суду начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_2 надав Відзив на адміністративний позов. У Відзиві зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП склала уповноважена посадова особа лейтенант ОСОБА_3 , згідно вимог ст. 254 КУпАП. У позивача були відсутні зауваження до протоколу, поважних причин відмови у отриманні направлення не вказав ні в заяві ні усно. Підписувати протокол відмовився. Час та дату розгляду справи позивачу було повідомлено в протоколі та доведено усно за участі свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , так як позивач відмовився від отримання копії протоколу. ОСОБА_1 було доведено положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Розгляд справи було призначено на 12 год. 00 хв. 02.11.2024, тобто на наступний день.
Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_5 не надходило, на розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, в зв`язку з відсутністю клопотань про відкладення розгляду справ, було прийнято рішення проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1
Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було направлено засобами поштового зв`язку.
Просить відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову до ІНФОРМАЦІЯ_7 у повному обсязі; залишити постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1988/М/2024 без змін.
30 грудня 2024 року через систему «Електронний суд» адвокат Чорненький Володимир Миколайович, який діє в інтересах позивач ОСОБА_1 , надав Відповідь на відзив, в якому зазначено, що в Протоколі № 1988/М/2024 про адміністративне правопорушення від 01.11.2024 року, що надано до Відзиву відповідачем, зазначено прізвища свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , однак, адреси та імена, по-батькові свідків не вказано. Інших даних цих свідків, які б ідентифікували їх, у протоколі відсутні. Звертає увагу, що до протоколу № 1988/М/2024 будь-яких доказів протиправних дій позивача відповідачем не додано.
Звертає увагу, що зміст протоколу № 1988/М/224 є надрукованим, а свідки у ньому вписані власноручно ймовірно особою, що його складала.
Також, відповідачем всупереч нормам ст. 251 КУпАП надано до свого Відзиву Акт відмови від проходження військово-лікарської комісії від 01.11.2024 року, що складено останнім.
Відповідно до цього Акту від 01.11.2024 року встановлено, що у ньому в розділі «присутні» вказані схожі прізвища осіб на прізвища свідків у протоколі № 1988/М/2024, а саме, особа ОСОБА_4 старший солдат, особа ОСОБА_5 провідний спеціаліст.
Таким чином, особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є працівниками відповідача та є зацікавленими особами на користь останнього.
Наголошує, що позивачем заперечується факт складання вище вказаного протоколу № 1988/М/2024 та акту від 01.11.2024 року у його присутності.
Відповідачем, у свою чергу, порушено вимоги Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560.
Наголошує, що ОСОБА_1 повістка про необхідність проходження ВЛК відповідачем не вручалась та не надсилалась.
Також, у мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 02.11.2024 року та у протоколі від 01.11.2024 року відсутні будь-які дані про вручення такої повістки позивачу.
Відповідачем до свого відзиву, всупереч нормам ст. 251 КУпАП, долучено лише як доказ, який відсутній у протоколі № 1988/М/2024, картку обстеження та медичного огляду визначення придатності до військової служби.
Відповідачем до свого Відзиву всупереч нормам ст. 251 КУпАП долучено лише як доказ, який відсутній у протоколі № 1988/М/2024, картку обстеження та медичного огляду визначення придатності до військової служби, в якій відсутні відомості про її реєстрацію, про перебування ОСОБА_1 на медичних обліках, про його захворювання та встановлені діагнози, про направлення на ВЛК, характеристики, медичні та додаткові матеріали, що є обов`язком відповідача у відповідності вказаного Порядку та Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402.
Також, відповідач у своєму Відзиві вказав, що оскаржувану постанову № 1988/М/2024 направив позивачу засобами поштового зв`язку, однак, будь-яких доказів при цьому до суду не надав.
Просить задовольнити позовні вимоги позовної заяви у повному обсязі.
Адвокат Чорненький Володимир Миколайович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , в судове засідання надав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та участі позивача. Також зазначив, що позов підтримує, судовий збір залишає за собою.
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 за дорученням ОСОБА_7 в судове засідання надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності відповідача. Також зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
В той же час суд бере до уваги, що з огляду на засади презумпції невинуватості, позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу (ст. 289 КУпАП).
Відповідно до матеріалів справи, позовна заява про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення була сформована в системі «Електронний суд» 06.12.2024, а зареєстрована в Придніпровському районному суді 09.12.2024.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку на оскарження Постанови № 1988/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 02.11.2024 року.
В судовому засіданні встановлено, що 01.11.2024 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 лейтенантом ОСОБА_8 було складено Протокол № 1988/М/2024 про адміністративне правопорушення, про те, що 01.11.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК.
Відповідно до змісту вищевказаної постанови, ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП суд виходить з наступного.
Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку із військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено про загальну мобілізацію.
Період з моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні визначається як особливий період (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).
Згідно зі статтями 1, 3 Закону України №2232-ХІІ від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232), військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон,Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
18.05.2024р. набув чинності Закон України №3633-ІХ від 11.04.2024р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі Закон №3633), яким було запроваджено ряд істотних змін у правовідносинах, пов`язаних з військовим обліком та обов`язками військовозобов`язаних в особливий період.
Згідно з а. 4 пп. 1 п. 1 розділу ІІ Закону № 3633 громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані. Зазначена норма закону кореспондується із змінами, внесеними Законом №3633 до Закону України №3543-ХІІ від 21.10.1993р. «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543).
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ , громадянин зобов`язаний проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затверджений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024.
Відповідно до п. 74 Порядку, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Військовозобов`язаний та резервіст, який виявив бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ним військовій частині, направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або командиром військової частини.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Направлення на медичний огляд військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в СБУ, а також військовозобов`язаних, які виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації в обраному ними підрозділі, органі, закладі, установі СБУ, здійснюється у порядку, визначеному Головою СБУ.
Відповідно до п. 75 Порядку, придатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби за станом здоров`я кожним лікарем визначається індивідуально. Висновки про придатність або непридатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби, подані ними скарги та об`єктивні дані, виявлені у процесі медичного огляду, а також установлений діагноз вносяться кожним лікарем до картки обстеження та медичного огляду та до інших документів, що засвідчується особистим підписом лікаря та скріплюється його особистою печаткою, із зазначенням дати проведення медичного огляду відповідно до вимог, визначених Міноборони.
До інформації про діагноз та результати медичних втручань (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов`язаних із впливом на організм людини), які вносяться до картки обстеження та медичного огляду, додається відповідний код до кожного діагнозу та результату медичних втручань за класифікацією, визначеною класифікатором хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я та класифікатором медичних інтервенцій, затвердженими відповідними наказами Мінекономіки.
Згідно з п. 19 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р., призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом. У Додатку 2 такого Порядку визначені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Правила військового обліку).
Пунктом 1 (ч. 4) Правил військового обліку призовники і військовозобов`язані повинні проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Сукупний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що відповідні вимоги за своєю сутністю є засобом контролю належного виконання громадянами України військового обов`язку, до складу якого входить, зокрема, дотримання та виконання правил військового обліку, встановлених законодавством, а відповідальність за порушення відповідних правил передбачена ст.ст. 210, 210-1 КУпАП.
Диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (зокрема ст. 210-1 КУпАП) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).
За обставинами справи судом встановлено, що підставою позову є заперечення позивачем вчинення ним діянь, за які настає відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В судовому засіданні встановлено, що підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стала обставина, що ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК.
Позивач в позовній заяві зазначає, що він неодноразово просив направити його до медичного закладу за місцем проживання чи отримання медичної допомоги з метою отримати та надати до ВЛК медичні документи, які відображають його об`єктивний стан здоров`я на час огляду, проте, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 лікарями вказаної ВЛК до уваги не взято.
В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідно до Висновку (консультації) лікаря ортопеда КНП «Черкаська міська реабілітаційно-оздоровча поліклініка «Астра» від 28.10.2024, ОСОБА_1 звернувся зі скаргами на біль в попереку, віддає в ліву ногу, порушення ходи, на біль в колінних суглобах, набряклість, обмеження рухів через біль при ході, порушення функції обох колінних суглобів, обмеження рухів в правому плечовому суглобі внаслідок болю та направлений до травматолога для подальшого лікування.
Відповідно до Консультації лікаря ортопеда КНП «Черкаська міська реабілітаційно - оздоровча поліклініка «Астра» від 01.11.2024, ОСОБА_1 також звернувся зі скаргами на біль в попереку, віддає в ліву ногу, порушення ходи, на біль в колінних суглобах, набряклість, обмеження рухів через біль при ході, порушення функції обох колінних суглобів, обмеження рухів в правому плечовому суглобі внаслідок болю та направлений до травматолога для подальшого лікування.
Проте, на думку суду, вищезазначені документи підтверджують лише факт звернення позивача до лікарів за консультацією та не спростовують доводів Постанови № 1988/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Нормами ч.1-3 ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Згідно з ч.1 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Обставини щодо відмови позивача від проходження ВЛК ним не заперечуються.
Таким чином, суд доходить висновку про відсутність ознак протиправної діяльності в діях уповноваженої посадової особи відповідача, які слугують належною правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови, а доводи позивача про істотне порушення його прав під час процедури розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованими.
Разом з тим, статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися принципів адміністративних правовідносин, які, зокрема, закріплені у ч. 3 ст. 2 КАС України. За таких обставин, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний у своїй діяльності приймати рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Аналіз зазначеної норми, з огляду на зміст завдань КУпАП та соціальну і правову ознаки держави Україна, свідчить, що основною метою адміністративного стягнення є не караність правопорушень, а виховання правопорушника в дусі додержання вимог закону. Стягнення є засобом впливу на його свідомість, за допомогою якого особі подаються навички, які стимулюють добровільне свідоме виконання нею своїх обов`язків з метою реалізації виховного впливу та попередження вчинення правопорушень в майбутньому, стимулювання до правослухняної поведінки.
Судом встановлено, що на даний час позивач ОСОБА_1 не відмовляється від проходження ВЛК.
Тобто, в судовому засіданні встановлено, що штраф стягнуто з позивача в примусовому порядку.
Зазначені обставини свідчать про схильність позивача до правомірної поведінки та його намагання належним чином виконати його військовий обов`язок. Аналіз та правова оцінка зазначених обставин свідчать, що вони мають бути враховані при визначенні виду адміністративного стягнення, яке підлягає застосуванню до позивача.
Проте, відповідач не дослідив обставини, які сприяли виявленню правопорушення, персональні дані порушника, мотиви та мету вчинення порушення, а також обставини поведінки порушника, а тому поспішно прийняв рішення про накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу в межах максимально можливого розміру санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З урахуванням викладеного слід визнати, що відповідач під час розгляду цієї справи допустив порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП про необхідність всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, що потягло постановлення рішення, яке не можна визнати цілком обґрунтованим.
Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу або подання прокурора без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова підлягає зміні в частині розміру стягнення у виді штрафу та зменшення його до розміру 17 000 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1, 7, 9, 33, 210-1, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.
Змінити захід стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, застосований до ОСОБА_1 відповідно до Постанови № 1988/М/2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - визначивши суму штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп.
В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О. Г. Казидуб