Справа № 120/7900/24
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 січня 2025 р. Справа № 120/7900/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що постановою від 08.04.2024 № ПШ 036527 до нього застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17 000 гривень за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 цього ж Закону. Разом з тим, позивач наголошує, що на час проведення рейдової перевірки не здійснював господарську діяльність як автомобільний перевізник, а тому прийнята відповідачем постанова, є необґрунтованою та підлягає скасуванню, як незаконна.

Ухвалою від 21.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

09.07.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення заявлених позивачем вимог та вказав про наступне.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для автомобільного перевізника є документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах та інші документи, передбачені законодавством. Для водія - посвідчення водія відповідної категорії, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відтак положенням спеціального закону на перевізника покладено обов`язок із забезпечення, а на водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.

Проте, долучені до матеріалів адміністративного позову документи не свідчать про пред`явлення всіх визначених вище документів на момент складання акту про проведення перевірки.

Відсутність необхідних документів (в даному випадку - відсутня товарно-транспортна накладна на вантаж (відсутня інформація про автомобільного перевізника), відсутня тахокарта за 21.03.2024 та за попередні дні або бланк підтвердження діяльності водія, визначених положеннями Закону № 2344-1II та Порядку № 1567 на момент проведення рейдової перевірки, знайшло своє відображення в акті від 21.03.2024 № AP001238.

Відтак, під час перевірки було виявлено порушення вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Як наслідок, за порушення вимог додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанови від 08.04.2024 № ПШ 036527.

На переконання представника відповідача, вказаний акт індивідуальної дії у повній мірі відповідає положенням Закону № 2344-III, зокрема абзацу 3 першої статті 60 Закону № 2344-I.

За таких обставин представник відповідача вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

18.07.2024 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій наголошує, що обставини викладені відповідачем у відзиві є надуманими та не підтверджені належними та допустимими доказами. ОСОБА_1 стверджує, що не був належним чином повідомлений листом про час та місце розгляду справи, що призвело до порушення його прав та інтересів гарантованих Конституцією України. Поза увагою особи, яка проводила перевірку залишились пояснення позивача, зазначені в акті, про те, що перевезеннями він не займається, а віз свій вантаж. Окрім того, на думку позивача, при перевірці ним було надано всі необхідні документи на автомобіль та вантаж.

24.07.2024 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні заявленого позову, звертає увагу суду на той факт, що твердження позивача, щодо перевезення власного вантажу, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Зокрема, водієм під час проведення рейдової перевірки, яким був сам позивач, вантажоодержувачем вказаного вантажу є юридична особа ТОВ «ЗОДЧИЙ», тобто вказане підтверджує факт здійснення перевезення вантажу позивачем замовнику, таким чином вказуючи на здійснення господарської операції та надання саме послуг з перевезення.

Також під час проведення рейдової перевірки позивачем було надано свідоцтво про реєстрацію тз, що підтверджує факт законного використання позивачем транспортних засобів.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у позивача наявний квед 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний), що підтверджує факт надання послуг вантажних перевезень.

Листом від 26.03.2024 за вих. № 25606/21/24-24 позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення. На розгляд справи позивач не з`явився, жодних клопотань або заперечень на адресу Відділу не надходило. Тобто відповідач виконав свій обов`язок щодо належного повідомлення про розгляд справи, а вказане повідомлення було завчасно надіслано на адресу ОСОБА_1 .

Окрім того жодних доказів, які б спростовували порушення зазначене в акті перевірки позивач не надає.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серії АА № 929419 є фізичною особою-підприємцем, основний вид діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт. Відповідно до Свідоцтва платника єдиного внеску серії А № 713249, позивач має статус такого платника.

21.03.2024 працівником ВДН (контролю) у Вінницькій області здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки DAF/ KRONE, державні номерні знаки НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , під належного ОСОБА_1 та під його ж керуванням.

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 001238, у якому зафіксовано, що водій ОСОБА_1 здійснює перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 34 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: на момент проведення перевірки встановлено відсутність необхідних документів, в даному випадку - відсутня товарно-транспортна накладна на вантаж, відсутня інформація про автомобільного перевізника, відсутня тахокарта від 21.03.2024 та за попередні дні або бланк підтвердження діяльності водія.

Акт перевірки підписано позивачем із зазначенням зауваженням, що він перевезенням вантажів не займається.

На підставі вказаного акту перевірки начальником відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Укртрансбезпеки 08.04.2024 винесено постанову № ПШ 036527, якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 гривень за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Повідомленням відповідача від 26.03.2024 № 25606/21/24-24 позивача запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на 08.04.2024.

Сторонами не спростовується, що розгляд справи здійснювався без участі позивача.

Позивач не погоджується із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, тому звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, на виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10 вересня 2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з підпунктами 1, 3 пункту 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Як зазначено у пункті 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На момент прийняття оскаржуваної постанови таким органом виступав відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області, утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2021 року №1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті".

Статтею 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно з абзацом 1 пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

До інших документів передбачених законодавством слід віднести і ті, обов`язковість яких визначена Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 (далі - Інструкція № 385).

Згідно з пунктом 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 3.6 Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Здійснивши аналіз вказаних норм, суд зазначає, що перевізник, який здійснює перевезення вантажним автомобілем з повною масою понад 3,5 тонн, повинен обладнати автомобіль діючим та повіреним тахографом, у разі використання цифрового тахографа водій транспортного засобу використовує особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом чи має роздруківку даних роботи тахографа.

Отже, вимогами статті 48 Закону № 2344-III передбачено обов`язок водія під час здійснення вантажних перевезень мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортну накладну або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. При цьому в силу приписів Інструкції № 385, до інших документів, які водій має мати при собі, належить заповнена тахокарта (у разі обладнання транспортного засобу тахографом). В свою чергу, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити водія транспортного засобу такими документами.

Відсутність у перевізника або незабезпечення водія переліченими документами є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Відтак визначальним в межах розгляду цієї справи є встановлення факту того, чи був на момент проведення рейдової перевірки позивач автомобільним перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, адже основні доводи позову полягають саме в тому, що відповідач протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до позивача як до неналежного суб`єкта.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; а вантажні перевезення це перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Оскільки позивач здійснював за власний кошт перевезення вантажу транспортним засобом (вантажним автомобілем), він підпадає під визначення автомобільного перевізника в розумінні Закону №2344-III.

Тому посилання позивача на те, що ФОП ОСОБА_1 у даному випадку не був перевізником, оскільки здійснювало перевезення власного вантажу, є необґрунтованим.

Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного встановлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що в кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.

Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Під час здійснення перевірки водій транспортного засобу надав посадовим особам Відділу товарно-транспортну накладну № від 21.03.2024, згідно якої в графі "автомобільний перевізник" запис відсутній, вантажовідправник - АТ "Подільський цемент", вантажоодержувач - ТОВ "ЗОДЧИЙ", водій - ОСОБА_1 .

Оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України, за відсутності інших документів, які спростовують інформацію зазначену в ТТН про автомобільного перевізника, встановлення особи перевізника здійснюється відповідно до вказаних в ТТН відомостей щодо такої особи, які є обов`язковими при її оформленні.

Водночас водій під час перевірки не надав доказів, що могли б спростувати або підтвердити інформацію щодо перевізника, яка відсутня в ТТН № від 21.03.2024.

Доказів, щодо перевізника не було надано позивачем і під час розгляду матеріалів справи про порушення законодавства та прийняття оскарженої постанови, не надано доказів спростування даних щодо перевізника і до суду.

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону №2344-III при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.

Також, пунктом 11.1. розділу 11 Правил № 363 передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Оформлення товарно-транспортної накладної в електронній формі (далі е-ТТН) здійснюється відповідно до абзацу четвертого цього пункту. Е-ТТН підписується за допомогою електронного підпису (далі ЕП) водія та/або експедитора, відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача. Створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання, знищення е-ТТН здійснюється відповідно до Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги». Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною. У разі оформлення е-ТТН супровідні документи також додаються в електронній формі. У разі оформлення товарно-транспортної накладної у паперовій формі супровідні документи додаються в паперовій формі за підписом відповідальних осіб.

Як вбачається із наданої під час проведення рейдової перевірки товарно-транспортної накладної від 21.03.2024 № , в ній відсутня інформація про автомобільного перевізника, яка є обов`язковою згідно з пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Незазначення в товарно-транспортній накладній істотних даних щодо особи автомобільного перевізника робить її недійсною, додаткове визнання її нікчемною не вимагається, бо вона є нікчемною в силу закону.

Отже, у разі, коли перевізники під час рейдових перевірок подають товарно-транспортні накладні, які в силу вимог закону є нікчемними через відсутність в них істотних умов, визначених законом, посадові особи Укртрансбезпеки абсолютно обґрунтовано накладають адміністративно-господарські штрафи за її відсутність на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону «Про автомобільний транспорт».

Тобто, під час оформлення товарно-транспортної накладної на вантаж суб`єкти господарювання мають керуватися в першу чергу вимогами Закону № 2344-III та зазначати усі, передбачені статтею 48 цього Закону, обов`язкові реквізити, зокрема, повне найменування, код ЄДРПОУ або податковий номер учасника відносин з перевезення.

Статтею 52 Закону № 2344-III, передбачено право автомобільного перевізника відмовитися від приймання вантажу для перевезення, якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні документи або внесені без попереднього узгодження з ним зміни до реквізитів цих документів.

З огляду на зазначене, прийнявши до перевезення вантаж на основі документів, оформлених з порушенням встановлених законодавством вимог, у тому числі на основі неналежним чином оформленої товарно-транспортної накладної, автомобільний перевізник бере на себе усі пов`язані з цим ризики такого перевезення, у тому числі в частині застосування до нього адміністративно-господарських санкцій.

Так, у кожному випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема й інформацію про автомобільного перевізника.

Саме тому під час рейдової перевірки водій транспортного засобу, що здійснює перевезення вантажу, повинен надати посадовим особам Укртрансбезпеки усі необхідні документи, що визначені чинним законодавством, на підставі яких і можливо визначити належного автомобільного перевізника.

Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та з чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21, від 23 листопада 2023 року у справі № 340/4637/22 та інших.

Таким чином, доводи позивача про те, що відповідачем помилково визначено його як належного автомобільного перевізника не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Що ж стосується тверджень про недотримання відповідачем процедури направлення повідомлення про розгляд справи про порушення, то суд зауважує наступне.

Як стверджує позивач його не було запрошено на розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто у позові йдеться про те, що позивач був позбавлений права на подання будь-яких пояснень та доказів стосовно виявленого порушення.

Водночас згідно з пунктом 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Судом установлено, що повідомленням від 26.03.2024 за вих. № 25606/21/24-24 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 поінформовано про те, що розгляд справи відбудеться 08.04.2024 10 годин 40 хвилин в приміщенні відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області.

Згідно з наданим відповідачем трекінг-роздруківкою з офіційного сайту "УКРПОШТИ" вбачається, що таке повідомлення знаходилось у точці видачі 28.03.2024 тобто за 11 днів до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення. Невручене з невідомих підстав.

Відтак відповідачем дотримано вимоги Порядку № 1567 в частині повідомлення автомобільного перевізника рекомендованим листом про час і місце розгляду справи про порушення.

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи автомобільного перевізника правомірно розглянув справу без його участі.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17, від 14 грудня 2023 року у справі № 280/1426/20.

Таким чином, оскільки за результатами рейдової перевірки транспортного засобу посадовими особами Укртрансбезпеки встановлено надання позивачем послуг з перевезення вантажу без оформлення усіх необхідних документів, що визначені статтею 48 Закону № 2344-ІІІ, тому позивача правомірно притягнуто до відповідальності.

З огляду на викладене винесена постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу від 08.04.2024 № ПШ 036527 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог відсутні й підстави для відшкодування позивачеві понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця/вул. Фізкультури, 9, м. Київ, 01135, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.01.2025.

Суддя Томчук Андрій Валерійович