Справа № 420/32700/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 за результатом якого позивач просить:

стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ) вартість завданої державі шкоди у розмірі 46 687 (сорок шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 97 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач з 07.01.2024 вважається таким, що самовільно залишив військову частину. У ході службового розслідування виявлено факт переплати відповідачу грошового забезпечення премії за період з 24.06.2024 року по 30.06.2024 року у сумі 46687,97грн. Вказану переплату відповідач добровільно не повернув, а тому позивач звернувся до суду щодо її примусового стягнення.

25.10.2024 року була винесена ухвала про залишення адміністративного позову без руху та надання строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Одеським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (далі-Позивач) № 119 від 26.04.2024, солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі-Відповідач), Стрільця-помічника гранатометника 1-го штурмового взводу 7-ї штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу із 27.04.2024, що підтверджується Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 138 від № 119 від 26.04.2024.

Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2024 № 177, Відповідач є таким що вибув на лікування до військової частини НОМЕР_5 , у АДРЕСА_3 , для проходження військово-лікарської комісії із метою визначення ступеня придатності до військової служби у Збройних Силах України, що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2024 № 177.

На підставі Рапорту від 01.07.2024, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 № 5450, призначено службове розслідування відносно солдата ОСОБА_1 у зв`язку із неповерненням після проходження військово-лікарської комісії останнім до розташування підрозділу та відсутності на військовій службі, що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 № 5450.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 № 185 солдата ОСОБА_1 , Стрільця-помічника гранатометника 1-го штурмового взводу 7-ї штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 вважається таким, що несвоєчасно повернувся із військово-лікарської комісії, та відсутній на військовій службі із 01.07.2024, що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 № 185.

У відповідності до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.08.2024 № 5262, було встановлено, що Відповідач 24.06.2024 вибув із району виконання бойових завдань м. Костянтинівка, Донецької області до військової частини НОМЕР_5 , у АДРЕСА_3 , для проходження військово-лікарської комісії із метою визначення ступеня придатності до військової служби у Збройних Силах України. У зв`язку із тим, що Відповідачем не було надано у розпорядження військової частини НОМЕР_1 документи, які б підтверджували про перебування Відповідача на ВЛК, військова частина НОМЕР_1 на свій запит, отримала від військової частини НОМЕР_6 відповідь, згідно якої Відповідач документи для проходження ВЛК не здавав. Враховуючи, те що Відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, по сьогоднішній день у розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся, не надав відповідних медичних документів, які б підтвердили поважні причини відсутності на військовій службі, пошукові заході із боку командування частини не дали результатів, чим Відповідач допустив порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що у свою підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.08.2024 № 5262, та Листом військової частини НОМЕР_6 від 09.08.2024 № 4469.

У зв`язку із тим, що солдат ОСОБА_1 не повернувся із лікувального закладу, та з 01.07.2024 по теперішній час, відсутній на військовій службі без поважних причин, і було йому здійснено переплату грошового забезпечення та премії за період з 24.06.2024 по 30.06.2024 р., Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2024 № 6880 було призначено службове розслідування у зв`язку із ймовірною переплатою грошового забезпечення та додаткової винагороди солдату ОСОБА_1 , на підставі п. 3 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.08.2024 № 5262, що підтверджується Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2024 № 6880.

Відповідно до Акту службового розслідування від 30.09.2024, який був затверджений Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 № 5944, було встановлено наступне: що у зв`язку із тим, що Відповідач в закладі охорони здоров`я України, а саме у військовій частині НОМЕР_6 не з`явився та за період із з 24.06.2024 по 30.06.2024, що створило факт заподіяння матеріальних збитків військовій частині НОМЕР_1 у сумі 46 687 (сорок шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 97 коп., що підтверджується Актом службового розслідування від 30.09.2024 та Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 № 5944.

Згідно довідки розрахунку переплати грошового забезпечення та премії солдата ОСОБА_1 № 25844 від 15.08.2024 р., переплата Відповідачу грошового забезпечення та премії становить 46 687 (сорок шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 97 коп., що підтверджується Довідкою розрахунком переплати грошового забезпечення та премії солдата ОСОБА_1 № 25844 від 15.08.2024 р., та Витягом із Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 № 5944.

Таким чином, Відповідач не зявився до лікувального закладу, та самовільно залишив військову службу і не прибув до військової служби до сьогоднішнього дня, та вчасно не приступив до виконання обов`язків військової служби. Про неприбуття до військової частини Відповідач нікого не повідомляв та відповідних дозволів командування на це не отримував.

Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 № 185, Відповідачу було припинено виплату грошового забезпечення, що підтверджується Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2024 № 185.

У відповідності до Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 № 59447, завдані збитки, що становлять 46 687 (сорок шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 97 коп., віднести на рахунок Відповідача, у повному обсязі, що підтверджується та Витягом із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 № 59447.

Станом на дату притягнення Відповідача до матеріальної відповідальності, Відповідач вже був не отримував грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку із цим кошти Відповідачем не відшкодовувалися Позивачу, у встановленому порядку.

Позивач вважає, що вказані кошти відповідачем отримані незаконно, а вони підлягають стягненню як завдану шкоду державі в особі позивача, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232 здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року №548-XIV (далі - Статут №548-XIV).

Згідно з ст. 11 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим: беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю, ввести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст. 16 Статуту №548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статей 26, 27 Статуту №548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-IX (далі - Закон №160-ІX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ст.1 цього Закону матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону №160-IX визначено, що пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Так, за матеріалами службового розслідування підтверджено, що відповідачу нараховану та виплачено 46 687 (сорок шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 97 коп., які повинні бути відшкодовані ним як завдана шкода державі.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (ч. 2 ст. 10 Закону №160-IX).

Згідно з ч.1 ст.12 Закону №160-ІX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

На день подачі даного позову відповідачем у добровільному порядку не було відшкодовано вартість завданої майнової шкоди на суму 46 687 (сорок шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 97 коп., з огляду на що вказана сума підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи відсутність у позивача заходів, передбачених ч. 2 ст. 139 КАС України, судовий збір на його користь стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) вартість завданої державі шкоди у розмірі 46 687 (сорок шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 97 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко