Справа № 200/8276/24
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року Справа№200/8276/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

21 листопада 2024 року ОСОБА_1 через свого представника засобами поштового зв`язку (трек АТ «Укрпошта» 076) звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді його рапорту від 15 червня 2024 року про звільнення з військової служби;

- зобов`язати уповноважену особу Військової частини НОМЕР_1 розглянути його рапорт від 15 червня 2024 року про звільнення з військової служби та звільнити його з військової служби.

Також просив суд зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позов обґрунтовував тим, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 626182, що видана 16 січня 2024 року, йому встановлено III групу інвалідності до 01 січня 2026 року з датою чергового переогляду 08 грудня 2024 року. У зв`язку з цим він має право на звільнення з військової служби на підставі абз. 2 пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

15 червня 2024 року засобами поштового зв`язку він подав до відповідача рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абз. 2 пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». До рапорту додав підтверджуючі документи.

20 червня 2024 року на адресу Військової частини НОМЕР_1 направлявся адвокатський запит представника позивача від 20 червня 2024 року про надання відомостей про результати розгляду рапорту позивача від 15 червня 2024 року, до якого був доданий зазначений рапорт.

Однак Військова частина НОМЕР_1 рапорт та адвокатський запит не забрала з пошти, і вся зазначена кореспонденція повернулася з причин закінчення терміну зберігання у поштовому відділенні.

У зв`язку наведеним рапорт позивача із супровідними листами його адвоката, а також адвокатські запити направлялися на адресу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (для подальшого їх перенаправлення до Військової частини НОМЕР_1 ), на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 (з проханням надати адресу Військової частини НОМЕР_1 ).

Листом від 13 серпня 2024 року № 501/2/4/1/188 Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повідомлено ту ж адресу відповідача, на яку позивач надсилав свій рапорт.

22 жовтня 2024 року подана скарга до ІНФОРМАЦІЯ_2 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , Центрального управління захисту прав військовослужбовців, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4 про усунення порушень, що призвели до відсутності реагування на рапорт позивача від 15 червня 2024 року, та сприяння у відновлені його законних прав.

Проте жодної відповіді від відповідача станом на дату подачу позову отримано не було, чим допущено протиправну бездіяльність.

Вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року поновлено пропущений строк звернення до суду з позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що Військова частина НОМЕР_1 створена під час дії в Україні правового режиму воєнного стану та сформована з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України й перебуває в районі виконання завдань за призначенням. Враховуючи необхідність виконання бойових наказів, вона не знаходиться за місцем своєї реєстрації ( АДРЕСА_1 ), її юридична адреса, як і пункт постійної дислокації, - відсутні. Тому, єдина доцільна адреса для листування з нею: АДРЕСА_2 .

З 10 жовтня 2023 року по теперішній час позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у складі Військової частини НОМЕР_1 .

На підставі направлення на обстеження з подальшим проходженням військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби від 19 квітня 2024 року № 1640 позивач був направлений на відповідне обстеження ВЛК. Надалі він у телефонному режимі повідомляв, що його скеровано на стаціонарне лікування в КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна лікарня» та запевнив, що надасть усі підтверджуючі медичні довідки та виписки. Припускаючи, що позивач певний час знаходився на стаціонарному лікуванні, в результаті чого повинен був отримати виписки із медичної картки стаціонарного хворого, був виписаний з лікувального закладу, що передбачало обов`язок останнього з`явитися за місцем проходження військової служби. Однак, цього зроблено не було, що підтверджується матеріалами службового розслідування.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 червня 2024 року №172 та матеріалів службового розслідування від 13 липня 2024 року позивач вважається таким, який самовільно залишив військову частину з 16 червня 2024 року, що зумовлює настання відповідних правових наслідків, пов`язаних із невиконанням обов`язків військової служби у період дії воєнного стану.

Відповідно до п. 3 резолютивної частини наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13 липня 2024 року № 618 «Про завершення службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі старшого сержанта ОСОБА_1 » командиру кулеметного взводу Військової частини НОМЕР_1 наказано направити повідомлення про кримінальне правопорушення, копію наказу про завершення службового розслідування та копію акту службового розслідування з доданими до нього матеріалами по факту відсутності на військовій службі в розташуванні Військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 , без поважних причин, на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, та до відома на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 та Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

На виконання вимог зазначеного наказу на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, направлено відповідне повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Водночас, позивач з моменту самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 по даний час відсутній на місці служби, будь-яких заперечень чи пояснень про причини самовільного залишення на адресу безпосереднього командира не надходило.

Станом на 25 грудня 2024 року інформація, щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що стосується вчинення позивачем кримінального правопорушення, у Військовій частині НОМЕР_1 відсутня.

Щодо рапорту позивача від 15 червня 2024 року, то при його подачі засобами поштового зв`язку проігноровано основні норми Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, Порядку здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, військовими частинами і територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2023 року № 901, Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, в розрізі дотримання порядку подачі рапорту та вимог щодо його змісту та форми, чим позивач порушив встановлений законодавчий механізм реалізації своїх особистих прав, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (звільнення з військової служби).

Щодо звільнення на підставі абз. 2 пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то абз. 1 ч. 7 цієї ж статті визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно з п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено указом Президента України від 10 грудня 2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Отже, подання рапорту «по команді» означає направлення (подання особисто) його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі - до прямого керівника, командира військової частини або іншої особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників), а останні, в свою чергу, мають обов`язок прийняти відповідне рішення (наприклад: наказ, відповідь на рапорт та інше (про задоволення чи відмову у вирішенні такого питання), а у разі відмови у вирішенні питання, із зазначенням у ній обґрунтування причин та підстав для відмови та з посиланнями на акти законодавства.

При цьому, військовослужбовець, подаючи рапорт про звільнення з військової служби, має обов`язок подати/направити такий рапорт у спосіб і у порядку - з дотриманням наведеного законодавства.

Додатком № 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, є Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Вказаний вичерпний перелік документів є обов`язковим для всіх військовослужбовців, що виявили бажання звільнитися з військової служби.

На момент звернення до суду з адміністративним позовом позивачем не подавався рапорт від 15 червня 2024 року у встановленому порядку.

Крім того, з огляду на положення Порядку, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2023 року № 901, Інструкції, що затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, при наявності відповідної групи інвалідності та небажанні продовжувати військову службу позивач до 15 червня 2024 року міг подати рапорт на звільнення за станом здоров`я за підпорядкованістю встановленим порядком; позивач, під час вибуття з закладу охорони здоров`я або після проходження військово-лікарської комісії, повинен був отримати оригінали документів, надісланих в електронній формі, з відмітками штампа та із зазначенням дати надіслання їх в електронній формі та реєстраційного номера в системі електронного документообігу; у випадку завершення стаціонарного лікування чи проходження військово-лікарської комісії позивач мав повернутися за місцем проходження військової служби для подачі відповідного рапорту «по команді». Проте, позивачем та будь-яким медичним закладом до Військової частини НОМЕР_1 не було подано жодних медичних документів, які б підтверджували його перебування на лікуванні чи проходження військово-лікарської комісії.

Крім того, інтервал між датою видачі позивачу довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (16 січня 2024 року) та датою написання рапорту на звільнення (15 червня 2024 року) є значним, і свідчить про те, що після виникнення підстави для звільнення (третьої групи інвалідності) позивач протягом майже шести місяців міг прибути у розташування Військової частини НОМЕР_1 , однак не скористався своїм правом подати належним чином рапорт про звільнення з військової служби.

Військовою частиною НОМЕР_1 на адресу законного представника позивача направлені відповіді на його адвокатські запити, що обґрунтовували причини неможливості розгляду рапорту позивача та реалізації його права на звільнення з військової служби за станом здоров`я, оскільки на момент подачі рапорту позивач знаходився у СЗЧ (самовільне залишення частини). Тому, на думку відповідача, направлення на адресу позивача відповіді до звернення його до суду з позовом свідчить про задоволення Військовою частиною НОМЕР_2 прав останнього на розгляд рапорту, який поданий з порушенням відповідного алгоритму. Тому провадження у даній справі підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вважав, що не вчинив протиправних дій чи бездіяльності щодо позивача.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, якою підтримав доводи позовної заяви. Також зазначав, зокрема, що чинне законодавство не містить заборон направлення рапорту засобами поштового зв`язку, і така обставина не виключає обов`язок посадової особи, якій в порядку підпорядкування подано рапорт, розглянути рапорт та прийняти за результатом його розгляду рішення. Непогодження рапорту безпосередніми та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Рапорт позивача був поданий в належній формі з усіма підтверджуючими документами. Тому відповідь військової частини про те, що вона не може прийняти відповідне рішення за результатом розгляду рапорту позивача, - є такою, що порушує вимоги законодавства. А посилання відповідача на недодержання технічних вимог щодо форми і змісту рапорту - є свідченням (проявом) створення штучних перешкод для звільнення позивача з військової служби, незважаючи на об`єктивні причини звільнення, та проявом надмірного формалізму.

Просив відхилити аргументи відповідача та задовольнити позов.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10 жовтня 2023 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час у Військовій частині НОМЕР_1 у званні старший сержант (підтверджується наказом вказаної військової частини від 10 жовтня 2023 року № 219, яким його з 10 жовтня 2023 року зараховано до списків особового складу військової частини); є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 04 березня 2024 року).

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 626182, що видана 16 січня 2024 року, йому встановлено 3 групу інвалідності до 01 січня 2026 року з датою чергового переогляду 08 грудня 2024 року.

15 червня 2024 року позивач особисто засобами поштового зв`язку (рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення) направив на адресу Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) рапорт від 15 червня 2024 року (на ім`я командира вказаної військової частини), в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абз. 2 пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Також зазначав, що службу у військовому резерві Збройних Сил України проходити не бажає; вказав районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана його як військовослужбовця особова справа.

Рапорт обґрунтовував тим, що він є особою з інвалідністю 3 групи.

До рапорту додав підтверджуючі документи, зокрема:

- засвідчену нотаріусом копію свого паспорта;

- засвідчену нотаріусом копію довідки про присвоєння йому ідентифікаційного номера;

- засвідчену нотаріусом копію довідки до акту медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 626182, що видана 16 січня 2024 року.

Однак, 03 липня 2024 року зазначене поштове відправлення було повернуто відділенням поштового зв`язку у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання у поштовому відділенні (трекінг АТ «Укрпошта» 6564).

20 червня 2024 року адвокат позивача засобами поштового зв`язку (рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення) направив на адресу Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит від 20 червня 2024 року про надання відомостей про результати розгляду рапорту позивача від 15 червня 2024 року, до якого додав цей рапорт.

Однак, 08 липня 2024 року зазначене поштове відправлення було повернуто відділенням поштового зв`язку у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання у поштовому відділенні (трекінг АТ «Укрпошта» 447).

У зв`язку з наведеними обставинами з боку позивача направлялися:

- рапорт позивача від 15 червня 2024 року з додатками разом із супровідними листами його адвоката від 10 липня 2024 року, від 23 липня 2024 року - на адресу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з проханням подальшого перенаправлення їх до Військової частини НОМЕР_1 або до іншої частини, якій підпорядковується ця військова частина;

- рапорт позивача від 15 червня 2024 року з додатками разом із супровідним листом його адвоката від 29 липня 2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням подальшого перенаправлення їх до Військової частини НОМЕР_1 або розглянути по суті;

- адвокатський запит в інтересах позивача від 29 липня 2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням надати адресу Військової частини НОМЕР_1 для направлення кореспонденції.

Листом від 13 серпня 2024 року № 501/2/4/1/188 (у відповідь на перенаправлений адвокатський запит від 29 липня 2024 року) Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повідомило адвоката позивача про те, що адреса для листування з Військовою частиною НОМЕР_1 наступна: АДРЕСА_2 (тобто, та ж адреса, на яку позивач надсилав свій рапорт.).

20 вересня 2024 року адвокат позивача засобами поштового зв`язку (рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення) направив на адресу Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) адвокатський запит, в якому просив надати відомості про результати розгляду рапорту позивача від 15 червня 2024 року. До запиту додав, зокрема, копію зазначеного рапорту з доказами його направлення на адресу відповідача.

Однак, 08 жовтня 2024 року зазначене поштове відправлення було повернуто відділенням поштового зв`язку у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання у поштовому відділенні (трекінг АТ «Укрпошта» 943).

22 жовтня 2024 року адвокат позивача в інтересах позивача подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ІНФОРМАЦІЯ_3 , Центрального управління захисту прав військовослужбовців, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4 скаргу про усунення порушень, що призвели до відсутності реагування на рапорт позивача від 15 червня 2024 року, та сприяння у відновлені його законних прав. Проте жодної відповіді від відповідача на його рапорт (на час подання позову) отримано не було, чим допущено протиправну бездіяльність.

У листопаді 2024 року начальником Управління перевірки дотримання прав та соціальних гарантій військовослужбовців - заступником начальника Центрального управління захисту прав військовослужбовців надана відповідь, в якій з посиланням на інформацію Військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення позивачем військової частини, запропонував позивачу невідкладно повернутися до місця розташування зазначеної військової частини або звернутися до відділу Військової служби правопорядку Збройних Сил України за місцем його перебування та, після повернення до виконання обов`язків військової служби, встановленим порядком звернутися з рапортом про звільнення з військової служби

Листом від 19 листопада 2024 року № 21543/1 Військова служба правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_5 на подану скаргу повідомила, що згідно з інформацією командування Військової частини НОМЕР_1 (лист від 17 листопада 2024 року №4607), на підставі направлення від 19 квітня 2024 року №1640 старший сержант ОСОБА_1 був направлений для проходження військово-лікарської комісії; командуванню військової частини його місцезнаходження наразі не відоме. За фактом самовільного залишення військової частини старшим сержантом ОСОБА_1 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 було призначено та проведене службове розслідування; матеріали перевірки командуванням військової частини направлені до Територіального управління Державного бюро розслідувань для надання правової оцінки та прийняття рішення згідно з вимогами законодавства. На адресу Військової частини НОМЕР_1 надійшов супровідний лист від адвоката ОСОБА_2 з доданими документами (адвокатський ордер та копія адвокатського свідоцтва), зі змісту якого стало відомо, що адвокатом направлені певні документи стосовно старшого сержанта ОСОБА_1 на адресу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Приймаючи до уваги викладене, запропоновано позивачу встановленим порядком особисто звернутися з рапортом на адресу командування Військової частини НОМЕР_1 з клопотанням про звільнення з лав Збройних Сил України у зв`язку з наявністю підстав, визначених Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Судом також встановлено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17 червня 2024 року № 172 та матеріалів службового розслідування від 13 липня 2024 року позивач вважається таким, що з 16 червня 2024 року самовільно залишив військову частину.

На виконання п. 3 резолютивної частини наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13 липня 2024 року № 618 «Про завершення службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі старшого сержанта ОСОБА_1 » на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорськ, направлено повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України (повідомлення від 01 вересня 2024 року № 3577).

Листом відповідача від 25 листопада 2024 року № 4692 копія матеріалів даного службового розслідування направлена адвокату позивача на його запит.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

З 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє і натепер.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 6 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Видами військової служби, є, зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Питання звільнення з військової служби врегульовано ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Частиною 1 ст. 26 цього Закону визначено, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.

Відповідно до абз. 2 пп. «б» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставах: «за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)».

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Відповідно до пп. 2 п. 225 розд. XII «Звільнення з військової служби» цього Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 розд. XII цього Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення (що регулює припинення (розірвання) контракту) рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (п. 241 розд. XII цього Положення).

Відповідно до пп. 2.1.6 п. 2.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, що затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 31 січня 2024 року № 40, у Збройних Силах України створюються такі види документів: наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.

Рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відносини з приводу розгляду звернень військовослужбовців додатково врегульовані нормами Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962).

Ця Інструкція визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням (п. 1 розд. І Інструкції).

Згідно з п.п. 5 та 6 розд. ІІІ цієї Інструкції звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Пунктами 7 та 8 розд. ІІІ цієї Інструкції визначено що відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України.

Цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (п. 1 розд. І Порядку).

Пунктом 9 розд. III «Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі» зазначеного Порядку визначено, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Статтею 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, визначено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що право військовослужбовця на звернення до вищої посадової особи кореспондує з обов`язком такої особи відреагувати на рапорт. Рапорти військовослужбовців повинні бути розглянуті протягом встановленого розумного строку. При цьому, недоліки щодо оформлення рапортів або не долучення до них документів не можуть бути підставами для не розгляду таких рапортів.

Отже, відповідач зобов`язаний був розглянути рапорт позивача та додані до нього документи в підтвердження права на звільнення з військової служби в порядку, встановленому законодавством.

Проте, такий рапорт розглянутий не був, чим допущено протиправну бездіяльність.

Посилання відповідача на неотримання рапорту в даному випадку є неприйнятними, оскільки рапорт неодноразово надсилався на адресу відповідача (яка пізніше була підтверджена листом Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на запит адвоката позивача, а також підтверджена у відзиві на позовну заяву), проте поштові відправлення з даним рапортом відповідач не забирав з поштового відділення, через що вони були повернуті у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання у поштовому відділенні. Фактично, відповідач сам створив умови для не розгляду рапорту позивача.

Посилання відповідача на те, що з метою належного розгляду та прийняття рішення за рапортом позивач мав особисто подати такий рапорт та документи, що підтверджують право на звільнення, - є безпідставними, оскільки рапорт та документи були подані позивачем особисто. А обраний позивачем спосіб їх подання (засобами поштового зв`язку) не суперечить вимогам законодавства. Крім того, особиста явка заявника до військової частини для подання рапорту на звільнення законодавством не передбачена.

Недотримання позивачем правила подачі рапорту про звільнення «в порядку підпорядкування» (через безпосереднього керівника), на що звернув увагу відповідач, не звільняло відповідача від обов`язку розглянути поданий рапорт.

Посилання відповідача на Додаток № 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, є також неприйнятними.

Так, п. 12.11 розд. XII «Звільнення з військової служби» цієї Інструкції визначено, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Додатком № 19 до цієї Інструкції є Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Згідно з п. 3 цього Переліку при поданні до звільнення з військової служби за станом здоров`я подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії або копія акта огляду медико-соціальною експертною комісією; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, визначені «Особливості звільнення деяких категорій військовослужбовців», і таке звільнення відбувається за поданням певних посадових осіб (п.п. 244, 245, 245-1 Положення).

Додаток № 19 до зазначеної Інструкції визначає Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, а не з рапортом військовослужбовця, з огляду на що відповідні посилання відповідача є безпідставними.

Неприйнятними є і посилання відповідача на відсутність підстав для розгляду рапорту позивача з підстави самовільного залишення ним місця несення служби, оскільки ця обставина не звільняє командира військової частини від обов`язку розглянути рапорти військовослужбовців, для яких він є прямим начальником, та вирішити порушені у них питання відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, допустивши протиправну бездіяльність відповідач порушив права та законні інтереси позивача на прийняття рішення за його рапортом.

З огляду на наведене бездіяльність відповідача підлягає визнанню неправомірною (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Щодо посилань відповідача на необхідність закриття провадження у даній адміністративній справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

З урахуванням встановлених обставин, правові підстави для застосування судом вказаних положень Кодексу відсутні.

Щодо похідних позовних вимог зобов`язального характеру

Згідно з ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В спірних правовідносинах дискреційні повноваження (право діяти на власний розсуд) у суб`єкта владних повноважень відсутні.

Суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача та вчинити інші зазначені позивачем дії, оскільки ним (відповідачем) виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення: рапорт позивача та додані до нього підтверджуючі документи відповідачем не вивчалися, законність підстав для звільнення з військової служби не оцінювалася, і, відповідно, право позивача на звільнення не вирішувалося. Рапорт позивача по суті навіть не розглядався.

Отже, суб`єктом владних повноважень виконані не всі умови, що необхідні для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Вчинення таких дій входить до безпосередньої компетенції відповідача.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що решта позовних вимог підлягає задоволенню частково шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути рапорт позивача та за наслідками його розгляду прийняти рішення про звільнення або відмову у звільненні позивача з військової служби під час мобілізації (п. 10 ч. 2 ст. 245, ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України), про що також просив позивач, щодо даної категорії справ є правом суду, а не обов`язком, яке не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 1291 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

У суду відсутні підстави для сумніву, що рішення суду в даній справі відповідачем буде виконане. Враховуючи наведене клопотання про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 32, 139, 243 246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15 червня 2024 року про звільнення з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15 червня 2024 року про звільнення з військової служби та за наслідками його розгляду прийняти рішення про звільнення або відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби під час мобілізації.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 20 січня 2025 року.

Суддя Т.В. Логойда