Справа № 500/5927/24
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5927/24

17 січня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі - позивачка), в інтересах якої діє адвокат Головченко Олександр Іванович, звернулася до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність у належному розгляду заяви та протиправним прийнятим рішення Військової частини НОМЕР_1 , яке ухвалене у формі листа від 09.09.2024р. за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.07.2024р. щодо виплати грошового забезпечення сина, військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , який зник безвісти, - про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 матері, ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно здійснити розгляд заяви матері військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 зниклого безвісти, ОСОБА_1 від 03.07.2024р. про виплату грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх".

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02.07.2024 року вона отримала сповіщення сім`ї про те, що її син ОСОБА_2 зник безвісти 30.06.2024 року під час виконання бойового завдання в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій. Приймав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

В установленому порядку вона звернулась до відповідача із заявою про виплату їй грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016р. за №884 як члену сім`ї військовослужбовця, зниклого безвісти.

Однак, відповідач листом від 09.09.2024 їй повідомив, що для виплати грошового забезпечення підстав немає, оскільки право на отримання грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 належить ОСОБА_3 , як законному представнику малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З прийнятим рішенням відповідача позивачка не погоджується, так як вважає, що виплата грошового забезпечення має здійснюватись у рівних часках, оскільки утримання малолітньої дитини, законним представником якої є ОСОБА_3 , відбувається за рахунок аліментів відповідно до судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.06.2024 у справі №607/11827/24.

З урахуванням викладеного, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів на його обґрунтування не скористався.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 18.10.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Копію ухвали про відкриття спрощеного провадження від 18.10.2024 відповідач отримав 18.10.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет.

Ухвалою суду від 09.01.2025 витребувано з Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції докази, а саме - повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження щодо ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інших заяв по суті справи та з процесуальних питань до суду не надходило.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що позивачка - ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 (а.с.11).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2024 зараховано до списків особового складу солдата за призовом ОСОБА_2 на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти аеромабільного батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с.11).

Згідно сповіщення сім`ї №40 від 07.07.2024 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що солдат ОСОБА_2 , 1997 року народження, стрілець-помічник гранатометника 2 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти аеромабільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 30 червня 2024 року під час виконання бойового завдання, в ході ведення бойових дій в районі села Парасковіївка, Покровського району, Донецької області. Приймав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.18).

Згідно з Витягом з ЄРДР за заявою ОСОБА_1 07.07.2024 було зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 ст.115 КК України про те, що її син ОСОБА_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойового завдання щодо захисту незалежності України, 30.06.2024 зник безвісти поблизу населеного пункту Парасковіївка, Покровського району, Донецької області (а.с.22).

У липні 2024 року позивачка звернулась до командування військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просила здійснити виплату грошового забезпечення її сина на її користь на її картковий рахунок у банківській установі. У заяві наголошено, що з вимогами нормативно-правових актів, щодо черговості виплати грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців ознайомлена (а.с.19).

Як слідує із змісту заяви, до неї позивачкою додано копії: паспорта, свідоцтва про народження, реквізити банку, свідоцтва про смерть батька.

Листом командування військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2024 3642/1316/вихзп. позивачці відмовлено у виплаті грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 , оскільки право на отримання грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 належить ОСОБА_3 , законному представнику малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20-21).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20-21).

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі є рішення відповідача про відмову у виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення зниклого безвісти її сина військовослужбовця ОСОБА_2 .

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України.

В силу пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України від 20.12.1991 №2011 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 6 статті 9 Закону №2011 встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 затверджено "Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" (далі - Порядок №884).

Відповідно до пункту 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За змістом пункту 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами 6 і 7 пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Відповідно до пункту 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Разом з тим, аналіз норм частини 6 статті 9 Закону №2011 та пункту 7 Порядку №884 дає підстави для висновку, що першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

І лише у випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця.

Крім того, у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них.

Такі висновки підтверджуються положеннями абз.2 п.7 Порядку № 884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення, її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Суд наголошує, що виплата грошового забезпечення матері зниклого безвісті військовослужбовця здійснюється за умови відсутності у військовослужбовця дружини (чоловіка), повнолітніх дітей, які проживають разом з нею (ним), або законних представників (опікунів, піклувальників) чи усиновлювачів неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також осіб, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

При цьому, факт спільного проживання чи стягнення аліментів на утримання дитини не змінюють встановленої нормами частини 6 статті 9 Закону №2011 та пункту 7 Порядку №884 черговості виплати грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця.

З наведеного вище правового регулювання слідує, що Порядок визначає перерозподіл часток грошового забезпечення виключно у разі письмової відмови осіб від виплати грошового забезпечення.

Судом встановлено, що законним представником ОСОБА_4 , який є малолітнім сином безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 , є ОСОБА_5 .

Однак письмової відмови законного представника малолітньої дитини ОСОБА_4 від отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Отже, за наведених вище обставин та норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до переконання, що відмова командування Військової частини НОМЕР_1 у виплаті позивачці грошового забезпечення безвісно відсутнього військовослужбовця ОСОБА_2 є правомірною, а позовні вимоги необгрунтованими.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позивачка не довела обґрунтованості позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати

Згідно частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.

Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, ним не присуджується та не стягується судові витрати на користь будь-якої із сторін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 241, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 17 січня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.