Справа № 560/14304/24
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

20 січня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної Прикордонної Служби України в особі Центральної військово-лікарської комісії державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Адміністрації Державної Прикордонної Служби України в особі Центральної військово-лікарської комісії державної прикордонної служби України, в якому просить:

- визнати дії відповідача щодо відмови у перегляді постанови гарнізонної ВЛК протиправними;

- скасувати постанову ВЛК, яка оформлена довідкою №3853 гарнізонної ВЛК від 15 липня 2024 року;

- зобов`язати відповідача повторно визначити придатність позивача до військової служби з врахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що ВЛК порушила процедуру прийняття висновку щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби, а ЦВЛК не усунула процедурних порушень, визначених нормами права.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що на момент звернення позивача до ЦВЛК з приводу оскарження постанови про ступінь придатності до військової служби, яка була винесена за результатами медичного огляду в попередній редакції Положення, діяло Положення в новій редакції. ЦВЛК не визнало обгрунтованим звернення позивача щодо перегляду (скасування) постанови ВЛК.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідачем не спростовано позовних вимог позивача. Просить задовольнити позовні вимоги.

II. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

III. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

15 липня 2024 року гарнізонна військово - лікарська комісія, після проведення медичного огляду, визнала ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби, що підтверджується довідкою №3853.

27 липня 2024 року ОСОБА_1 направив скаргу до Центральної військово - лікарської комісії Державної Прикордонної Служби України, в якій просив переглянути постанову ВЛК, яка оформлена довідкою №3853 гарнізонної ВЛК від 15 липня 2024 року, оскільки з травня 2024 року набув чинності Закон №3621-IX, який, серед іншого, скасовує статус "обмежено придатний". Просив прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства, результат перегляду направити на його адресу та адресу НОМЕР_1 прикордонного загону в/ч НОМЕР_2 .

Листом від 13 серпня 2024 року №13.1/712 відповідач повідомив позивача, зокрема, що постанова гарнізонної ВЛК ГВМКЦ (ЦКГ) ДПСУ від 15.07.2024 №3853 була оформлена у відповідності до діючого Положення та вимог Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо статей, що визначають ступінь придатності до військової служби. Відповідно до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 21 березня 2024 року №3621-IX, громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.92 №2801-ХІІ визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України "Про національну безпеку України".

Військово-лікарські комісії також можуть створюватися при державних та комунальних закладах охорони здоров`я.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військово-лікарська експертиза в Державній прикордонній службі України проводилась (15.07.2024) відповідно до вимог Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 №333 (надалі, також Положення №333).

Пунктом 3 розділу 11 глави ІІІ Положення №333 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються, серед іншого, постанови такого змісту:

1) придатний, зокрема, до військової служби;

2) непридатний, серед іншого, до військової служби з виключенням з військового обліку; до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (на воєнний час приймається постанова "Обмежено придатний до військової служби"); до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців (постанова приймається у воєнний час);

постанова «Непридатний до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців» приймається на підставі статей 7, 11, 12г, 13ґ, 24, 37, 44, 48, 56, 59, 65, 72, 81 Розкладу хвороб у випадках, коли для відновлення придатності (обмеженої придатності) до військової служби необхідний строк від 6 до 12 календарних місяців.

3) потребує, зокрема, звільнення від виконання службових обов`язків на ___ календарних днів з перебуванням в стаціонарі___________(вказати назву закладу охорони здоров`я органу Держприкордонслужби) (постанова приймається щодо курсантів Національної академії Держприкордонслужби і військовослужбовців строкової служби); звільнення від виконання службових обов`язків на ___ календарних днів; відпустки за станом здоров`я на ___ календарних днів;

4) обмежено придатний до військової служби:

постанова приймається щодо військовослужбовців одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у довільній формі зазначається, які види служби та роботи даній особі протипоказані;

особи, визнані обмежено придатними до військової служби, до служби у плавскладі, льотної роботи, роботи за окремими військово-обліковими спеціальностями згідно з таблицями А, Б, В ТДВ непридатні;

з метою медичної та соціальної реабілітації особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, за їх зверненнями проходять повторний медичний огляд госпітальними (гарнізонними) ВЛК, але не раніше ніж через 3 роки після прийняття постанови про обмежену придатність до військової служби;

5) тимчасово непридатний, зокрема до певних видів служби.

За результатами медичного обстеження позивача, Головним військово - медичним клінічним центром (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України складено довідку гарнізонної військово - лікарської комісії від 15.07.2024 за №3853, в якій зазначено, що позивач обмежено придатний до військової служби.

Як встановлено судом, позивач скерував до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України скаргу щодо перегляду постанови ВЛК, яка оформлена довідкою №3853 гарнізонної ВЛК від 15 липня 2024 року, оскільки з травня 2024 року набув чинності Закон №3621-IX, який, серед іншого, скасовує статус "обмежено придатний", просив прийняти відповідне рішення згідно чинного законодавства, результат перегляду направити на його адресу та адресу НОМЕР_1 прикордонного загону в/ч НОМЕР_2 .

Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України листом №13.1/712 від 13.08.2024 повідомила, зокрема, що на час проходження позивачем медичного огляду ВЛК (15.07.2024), медичний огляд у Державній прикордонній службі України проводився у відповідності до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 06.05.2009 №333. Постанова гарнізонної ВЛК ГВМКЦ (ЦКГ) ДПСУ від 15.07.2024 № 3853 оформлена у відповідності до діючого Положення та вимог Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби.

Суд зауважує, що відповідач посилається на Положення №333, яке не є актуальним станом на 15.07.2024 (дата проходження медичного огляду), позаяк Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" № 3621-IX від 21.03.2024, серед іншого, скасовує статус "обмежено придатний". Закон № 3621-IX від 21.03.2024 набрав чинності 04.05.2024.

Суд констатує, що Закон № 2011, має вищу юридичну силу над підзаконними актами, зокрема і над Положенням № 333. Отже, застосуванню підлягає саме Закон, а не підзаконні акти.

Крім того, підзаконний нормативно правовий акт (Положення №333) визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи, яка не може суперечити вимогам Закону.

Відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Тобто, гарнізонна ВЛК порушила процедуру прийняття висновку щодо придатності позивача до військової служби, однак Адміністрація Державної Прикордонної Служби України в особі Центральної військово-лікарської комісії державної прикордонної служби України не усунула процедурних порушень, визначених нормами права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у спірному випадку, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно визнати дії відповідача щодо відмови у перегляді постанови гарнізонної ВЛК протиправними та зобов`язати останнього повторно розглянути скаргу позивача від 27.07.2024, з врахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії Адміністрації Державної Прикордонної Служби України в особі Центральної військово-лікарської комісії державної прикордонної служби України щодо відмови у перегляді постанови гарнізонної ВЛК протиправними.

Зобов`язати Адміністрацію Державної Прикордонної Служби України в особі Центральної військово-лікарської комісії державної прикордонної служби України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27.07.2024, з урахуванням висновків, викладених в цьому судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Державної Прикордонної Служби України в особі Центральної військово-лікарської комісії державної прикордонної служби України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Адміністрація Державної Прикордонної Служби України в особі Центральної військово-лікарської комісії державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26,м. Київ,01001 , код ЄДРПОУ - 00034039)

Головуюча суддя Д.Д. Гнап