Справа № 200/208/25
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

20 січня 2025 року Справа №200/208/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідача: військової частини НОМЕР_1

про: визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання противоправною бездіяльність військової частини щодо непризначення та непроведення службового розслідування, з метою встановлення обставин травми, отриманої 20.03.2022, передбаченого окремим дорученням Головнокомандувача ЗС України від 20.04.2023 №25488/С;

- зобов`язання провести службове розслідування з метою встановлення обставин травми, отриманої 20.03.2022, передбачене окремим дорученням Головнокомандувача ЗС України від 20.04.2023 №25488/С;

- визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої 20.03.2022, передбаченої Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402;

- зобов`язання за результатом службового розслідування надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої 20.03.2022 року, передбаченої Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Предметом даного спору є визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії за час проходження позивачем військової служби.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. За загальним правилом початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Питання застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, було неодноразовим предметом розгляду Верховним Судом, зокрема у справі № 340/341/23 (постанова від 21 вересня 2023 року) та у справі № 480/6083/23(постанова від 18 липня 2024 року), де Верховний Суд зазначив, що:

«Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів».

Також, в постановах від 21 вересня 2023 року у справі № 340/341/23 та від 18 липня 2024 року у справі № 480/6083/23 Верховний Суд зазначив:

«Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Разом з позовною заявою представником позивача надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду. В обґрунтування даної заяви зазначено наступне що 03.01.2024 року адвокатом було подано адвокатський запит до відповідача, у тому числі, щодо надання інформації чи було проведено службове розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 , 04.08.2022 року поранення та надання копії матеріалу службового розслідування та довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Адвокатом отримано відповідь 06.09.2024 року на адвокатський запит, проте у відповіді щодо проведеного службового розслідування нічого вказано не було, тому 08.10.2024 року представником позивача було подано заяву про проведення службового розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 20.03.2022 травми, в якій, зокрема, вимагали: провести службове розслідування за фактом отриманого ОСОБА_1 поранення 20.03.2022 року в районі м. Мар`їнка Донецької області та надати копію матеріалу службового розслідування та довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), щодо отриманої ОСОБА_1 20.03.2022 року травми. Відповідачем було надано відповідь від 18.10.2024 року що військовою частиною НОМЕР_1 не проводилось службове розслідування по факту поранення відносно сержанта ОСОБА_1 , оскільки відсутні факти, що підтверджують вказані обставини, доповідей щодо бойового травмування чи поранення на позивача за період служби не надходило.

Представник позивача вказує, що позивач не знав чи було проведене службове розслідування у нього не виникало підстав для звернення до суду, оскільки тільки після отриманої відповіді було встановлено, що право позивача було порушене.

Також представник позивача зазначив, що відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-XIV, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми. У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться (Стаття 260 Статуту внутрішньої служби ЗС України). Термін видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у цьому випадку п`ять днів. Службове розслідування може бути призначене в разі потреби з`ясувати обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром та визначення причиннонаслідкового зв`язку загибелі, поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця (перебування в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, самокаліцтва тощо) відповідно до статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Отже, терміни видачі довідки про обставини травми будуть залежати від строків з`ясування обставин, які мають значення для прийняття рішення командиром та видання за фактом поранення наказу командира військової частини про поранення військовослужбовця. Точний строк на проведення розслідування законодавцем не встановлено.

Представник позивача зазначає, що у позивача відсутній обов`язок дізнаватися чи було видано довідку про обставини такої травми, позивач був травмований та перебував на стаціонарному лікуванні, що також додатково перешкоджало у зверненні до суду.

Також зазначено, що з боку відповідача має місце триваюче правопорушення, яке припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Крім того зазначено, що відповідно до ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-місячний строк, який, якщо не встановлено інше (3 місяці), обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що предметом розгляду у цій справі є неправомірна, на думку позивача, бездіяльність відповідача щодо непроведення службового розслідування з метою встановлення обставин травми, отриманої 20.03.2022.

Як вбачається з позовної заяви та доданих документів позивачем про отримано травму 20 березні 2022 року під час виконання службових обов`язків пов`язаних із захистом Батьківщини, а саме ЗЧМТ, струс головного мозку та акубаротравму. Саме у зв`язку із даною травмою, позивач проходила стаціонарне лікування. 05.08.2022 року позивача було звільнено зі служби. З 22.08.2022 року по 09.09.2022 року позивач знаходилась на стаціонарному лікування з приводу отриманої неї травми. Довідка ВЛК датована 15.12.2023 року.

З запитом, щодо з`ясування питання відносно проведення службового розслідування позивач звернулась через свого адвоката до відповідача у січні 2024 року, відповідь на звернення надійшла у вересні 2024 року через 9 місяців. Суду не надано доказів того що позивач або її адвокат здійснювали якісь дії щодо з`ясування наслідків розгляду звернення від 03.01.2024 року.

Суд зазначає, що з даним позовом представник позивача звернувся до суду 13 січня 2025 року, майже через 2 роки 10 місяців після отримання травми за наслідками якої не було видано довідку та в подальшому не було проведено службового розслідування та майже через 2 роки 7 місяців після звільнення зі служби.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 380/2355/20 від 28 травня 2021 року.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 31.03.2021 по справі №240/12017/19 відступив від раніше викладених висновків та вказав що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку.

Відтак, обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 01.06.2023р. у справі № 300/4156/22 суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість позивача у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову.

З матеріалів позовної заяви суд встановив, що позивач звернулась до суду із пропуском місячного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Разом з тим, у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не наведено жодних об`єктивних непереборних обставин які б не залежали від волі позивача та стали перешкодою її звернення до суду за захистом її прав, та взагалі перешкодили їй вчиняти дії щодо з`ясування питання щодо проведення службового розслідування та видачі спірної довідки, у розумні строки.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку про недоведеність представником позивача існування поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

В зв`язку з чим клопотання про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання противоправною бездіяльність військової частини щодо непризначення та непроведення службового розслідування, з метою встановлення обставин травми, отриманої 20.03.2022, передбаченого окремим дорученням Головнокомандувача ЗС України від 20.04.2023 №25488/С; зобов`язання провести службове розслідування з метою встановлення обставин травми, отриманої 20.03.2022, передбачене окремим дорученням Головнокомандувача ЗС України від 20.04.2023 №25488/С; визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої 20.03.2022, передбаченої Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402; зобов`язання за результатом службового розслідування надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої 20.03.2022 року, передбаченої Додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали на усунення недоліків шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням підстав поважності пропущення такого строку.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду цього Кодексу.

Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.В. Олішевська