Справа № 480/11288/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій просить:
1. Визнати противоправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням до нового місця військової служби, підйомної допомоги на одного члена сім`ї військовослужбовця (доньки) та добових, які встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним, які передбачені п. 3 ст. 9 і Закону № 2011-ХІІ.
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням до нового місця військової служби, підйомної допомоги на одного члена сім`ї військовослужбовця (доньки) та добові, які встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним, які передбачені п. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ.
Свої вимоги мотивує тим, що ані в день звільнення з військової служби (21.07.2023р.), ані станом на день подання цієї позовної заяви відповідачем протиправно не було проведено нарахування та виплати підйомної допомоги їй та на одного члена сім`ї військовослужбовця (доньку - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та добові, які встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним, що передбачені п.3 ст. 9-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами) (далі за текстом - Закон № 2011-ХІІ), внаслідок переміщення позивача до нового місця військової служби, з військової частини НОМЕР_2 до підрозділів відповідача (військова частина НОМЕР_1 ), що також підтверджується розрахунковим листом.
Таким чином, позивач вважає, що її права на отримання підйомної допомоги у зв`язку із переміщенням до нового місця військової служби, підйомну допомогу на одного члена сім`ї військовослужбовця (доньки) та добові, які встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним, що передбачені п.3 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ, були порушені.
Ухвалою від 23.10.2023р. відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
До суду надійшов відзив військової частини № НОМЕР_1 (а.с.25-26), у якому відповідач проти позовних вимог заперечував, оскільки всупереч наказу Міністерства внутрішніх справ від 19.08.2016 № 848 (далі - Наказ № 848) ОСОБА_1 не долучила до рапорту та позову доказів вступу до виконання обов`язків за посадою.
Позивач прибула в розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону, що підтверджується витягом з послужного списку, отже, відповідно до пункту 14 Наказу № 848 підйомна допомога, у тому числі на членів сім`ї, не виплачується військовослужбовцям, направленим в розпорядження відповідних начальників органів Держприкордонслужби.
Крім того, відповідно до п.13 Наказу №848 реєстрація місця проживання у населеному пункті за новим місцем військової служби військовослужбовця (розташованому поблизу місця служби військовослужбовця) обов`язкова для отримання підйомної допомоги для членів сім`ї військовослужбовця.
Позивачем не було долучено до рапорту та позову доказів зняття доньки з реєстраційного обліку за попереднім місцем проживання та реєстрації за новим місцем служби військовослужбовця.
Тому представник відповідача у задоволенні позову просить відмовити.
Дослідивши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що з 10.03.2015р. до 21.07.2023р. позивач проходила військову службу в лавах Державної прикордонної служби України, що підтверджується витягом із послужного списку від 21.07.2023р. №12/660.
В подальшому, 21.07.2023р. наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №577-О/С позивача було звільнено з військової служби у запас за пунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами) та виключено зі списків особового складу військової часини.
З метою реалізації своїх прав, свобод та законних інтересів 21.07.2023р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із відповідним рапортом №02/33/56/23-Вн. щодо, між іншого, здійснити інші виплати, які передбачені чинним законодавством.
Однак, відповідачем не було проведено нарахування та виплати підйомної допомоги позивачу та на одного члена сім`ї військовослужбовця (доньку - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та добові, які встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним, що передбачені п.3 ст. 9-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами) (далі за текстом - Закон № 2011-ХІІ).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 № 45 (далі за текстом - Порядок із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства оборони № 291 від 21.09.2022р.), у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби; добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїхав разом з ним.
Пунктом 2 Порядку передбачено, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає:
на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;
на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;
на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.
Розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Відповідно до п.3 Порядку виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.
Згідно з п.5 вищевказаного Порядку підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Тобто, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги приймається відповідне рішення.
Так, позивач звернулася до начальника НОМЕР_3 прикордонного загону із рапортом про виплату підйомної допомоги (а.с.27).
Однак, відповідачем не надано доказів розгляду рапорту ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги.
Тобто, відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про виплату підйомної допомоги.
Отже, відповідного рішення за результатами розгляду рапорту про виплату підйомної допомоги відповідачем не було прийнято.
За таких обставин, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на встановлену бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо розгляду рапорту позивача, суд приходить до висновку, що для ефективного захисту прав позивача є підстави для виходу за межі позовних вимог та задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не розгляду рапорту від 14.07.2023р. ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту і зобов`язання відповідача розглянути цей рапорт, за результатом розгляду якого прийняти відповідне рішення.
Враховуючи те, що рішення Військовою частиною № НОМЕР_1 за результатом розгляду рапорту позивача не приймалося, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивача підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням до нового місця військової служби, підйомної допомоги на одного члена сім`ї військовослужбовця (доньки) та добові, які встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним, які передбачені п.3 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ, є передчасними, оскільки вони звернуті на майбутнє, а тому не підлягають задоволенню.
Такий спосіб захисту, на переконання суду, відповідає змісту спірних правовідносин є ефективним та забезпечує належний судовий захист у тій мірі, яка є необхідною у цьому конкретному випадку, адже суд не може своїм рішенням підміняти державний орган, на який законом покладено обов`язок прийняття такого. Тобто, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх передбачених законодавством підстав для прийняття відповідного рішення, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи також не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не розгляду рапорту від 14.07.2023 року ОСОБА_1 про виплату підйомної допомоги та не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду вказаного рапорту.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) розглянути рапорт від 14.07.2023 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про виплату підйомної допомоги, за результатом розгляду якого прийняти відповідне рішення.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова