Справа № 320/3278/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3278/21 Суддя (судді) першої інстанції: Діска А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.01.2021 №37, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати відповідача з 04.01.2021 призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII, з урахуванням періоду його проживання з 14.12.1988 по 01.10.1991 у с. Новосілки Вишгородського району Київської області.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач стверджував, що йому було безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, згідно зі статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» через відсутність документів щодо підтвердження факту його проживання станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки, оскільки, як вважає Позивач, наявним у нього посвідченням підтверджується, що він є постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС саме як особа, яка постійно проживала на території зони посиленого радіологічного контролю та має право на відповідні пільги і компенсацію.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року адміністративний позов повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що посвідченням Позивача як громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), а також додатково наданими ним документами підтверджується наявність у нього права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що суд не має права втручатися в дискрецію суб`єкта владних повноважень і що документами, які були надані Позивачем разом із заявою про призначення йому пенсії, не підтверджується, що станом на 01.01.1993 він постійно проживав або працював в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має статус громадянина, який постійно проживав на території посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.07.1993 (а.с. 12).

На момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою від 04.01.2021 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" йому виповнилося 55 років.

Рішенням № 37 від 13.01.2021 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки документально не підтверджено проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. Не зараховано період з 14.12.1988 по 01.10.1991 роботи у російській федерації. Визначено, що страховий стаж становить 36 років 5 місяців 27 днів.

Позивач, вважаючи порушеним своє право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, звернувся до суду з цим позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 501 від 25.08.1992, який був чинним станом на час видачі Позивачу відповідного посвідчення (далі - Порядок № 501), постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» (далі - Постанова № 551), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом № 1058-IV визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, регламентовані Законом № 796-XII.

Статтею 10 Закону № 796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4 (пункт 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII).

Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали чи постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Пунктом 6 Порядку № 501 визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 501 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про cтатус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 10 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 11.07.2018 № 551, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

У частині третій статті 65 Закону № 796-XII передбачено, що посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (стаття 55).

Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи, які засвідчують особливий статус особи:... посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) та довідка про період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що особи, які станом на 01.01.1993 прожили або працювали в зоні ЧАЕС не менше 4-х років, набули право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, установленого для одержання державних пенсій у розрахунку 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

При цьому основним доказам проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та/або нескасоване посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Тож, таке посвідчення є підставою для встановлення особі, якій воно видано, пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що факт проживання Позивача на відповідній території та набуття ним права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку підтверджується відповідним посвідченням.

З матеріалів справи, що довідка виконавчого комітету Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 13.10.2020 №309, якою підтверджено, що позивач зареєстрований та проживає в с. Новосілки Вишгородського району Київської області, по вул. Київській, 19 з 10.12.1985, територія якої згідно з постановою Кабінету Міністрів України за № 106 в 23.07.1991 була віднесена до 4-ої зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с. 17).

Відповідачем не враховано до періодів проживання у зоні посиленого радіоактивного контролю період з 14.12.1988 по 01.10.1991, оскільки відповідно до записів трудової книжки позивач працював у російській федерації.

Проте суд вважає помилковими висновки відповідача про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку, з огляду на вказані обставини.

Як вбачається із записів у трудовій книжці позивача в період з 14.12.1988 по 01.10.1991 він працював в артелі старателів "Селигдар" в районі Крайньої Півночі.

Проте, довідками № 98 від 12.11.2020 та № 99 від 12.11.2020, виданими ПАТ "Селигдар" підтверджується, що позивач у вказаний період - 14.12.1988 по 01.10.1991 працював на підприємстві вахтовим методом та з 22.02.1990 по 01.04.1990, з 30.10.1990 по 01.04.1991, з 30.07.1991 по 01.10.1991 перебував у відпустці без збереження заробітної плати (а.с. 22-23).

Враховуючи дані трудової книжки, вказаних довідок ПАТ "Селигдар" та довідки Новосілківської сільської ради Вишгородського району Київської області від 13.10.2020 №309, у суду немає підстав для висновку про непідтвердження факту проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років.

Крім того, судом враховується, що ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Таким чином, видане ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.07.1993 громадянина, який постійно проживав на території посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4), опосередковано також підтверджує факт того, що позивач станом на 1 січня 1993 року прожив у цій зоні не менше чотирьох років.

У свою чергу, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

З огляду на це, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності рішення від 13.01.2021 № 37 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку та наявності достатніх і необхідних правових підстав для призначення йому відповідної пенсії.

Доводи Апелянта про те, що суд не має права втручатися в дискрецію суб`єкта владних повноважень, судова колегія відхиляє, оскільки відповідні дискреційні повноваження вже були реалізовані органом ПФУ при розгляду заяви Позивача щодо призначення їй пенсії, за результатами чого прийнято спірне рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

Тож, при розгляді цього спору завданням адміністративного судочинства є ефективне відновлення порушеного права Позивача на призначення йому відповідної пільгової пенсії, що відповідає приписам ст. 2 КАС України.

При цьому судова колегія враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) про те, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Тож, ураховуючи, що Позивачем доведено і Відповідачем не спростовано наявності в нього права на призначення відповідної пенсії зі зниженням пенсійного віку, орган ПФУ, в якому він перебуває на обліку, за виниклих правовідносин не має іншої альтернативної поведінки, окрім як призначення ОСОБА_1 відповідної пенсії. Тому, доводи Апелянта щодо втручання суду в дисреційні повноваження органу ПФУ є безпідставними.

Аналізуючи всі доводи Апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма