Справа № 260/7292/24
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2025 року м. Ужгород№ 260/7292/24

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючої судді Плеханова З.Б. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2024 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач), яким просить:

1. Визнати протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про відмову у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути повторно рапорт про звільнення та зобов`язати звільнити з військової служби на підставі ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач призваний для проходження військової служби за мобілізацією та проходить військову службу в 1 механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 на посаді лінійного наглядача зв`язку.

19.07.2024 р. військовослужбовець ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Листом військової частини НОМЕР_1 №3-19/3/8999 від 07 серпня 2024 року, ОСОБА_1 отримав відмову у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби.

Позивач вважає, що під час розгляду його документів, доданих до рапорту, командир військової частини не взяв до уваги, що його мати та брат є особами з інвалідністю, тобто не працездатними та не можуть повністю здійснювати за собою догляд. Мама потребує постійного лікування у невропатолога. Також вважає, що відмова є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки всі документи та обставини не були досліджені в сукупності. З приводу того, що у відмові зазначено, що не надано документів, що підтверджують відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд, позивач зазначає, що до рапорту було додано свідоцтво про смерть його батька, а також свідоцтва про народження брата. Такі дії позивач вважає протиправними та просить суд позовні вимоги задовольнити.

18 грудня 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження по даній справі та зобов`язано відповідача надати суду в термін 7 днів: рапорт позивача про звільнення з військової служби з усіма додатками поданий ним 19.07.2024 року, а також запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є в термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

26 грудня 2024 року від військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про виконання ухвали суду від 18 грудня 2024 року та надано витребовувані документи.

31 грудня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначає, що жодні матеріали, як і сам рапорт, на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходили встановленим порядком, оскільки сам рапорт направлявся на адресу Міністра оборони України. В той же час, позивачем не дотримано приписів ст.14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» та п.233 Положення, що є окремою підставою для повернення рапорту військовослужбовців на доопрацювання.

Відповідач зазначає, що до рапорту про звільнення, позивачем не були додані оригінали документів, що підтверджують підставу звільнення останнього під час дії правового режиму воєнного стану, що свідчить про порушення позивачем встановленої процедури подання документів на звільнення. В той же час, позивачем взагалі не вказано у відповідному рапорті, що останній має оригінали документів і може надати їх за вимогою командуванню військової частини НОМЕР_1 для дослідження. Матір позивача є особою з інвалідністю ІІІ групи, що взагалі не відноситься до підстав звільнення військовослужбовців із військової служби не тільки під час особливого періоду, а й під час дії правового режиму воєнного стану. Довідка лікуючого лікаря від 02.10.2024 року взагалі не відноситься до суті спору через її неналежність. В той же час, дана довідка, на відміну від висновку ЛКК абсолютно не підтверджує необхідність матері позивача в отриманні постійного догляду. В своїй сукупності вказані документи не підтверджують відсутність в матері позивача інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення оскільки позивачем не надано ні суду, ні відповідачу повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відносно себе та брата.

Обставини встановлені судом

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. №69/2022 ОСОБА_1 призваний для проходження військової служби за мобілізацією. Військову службу проходить у званні солдата на в 1 механізованому батальйоні військової частини НОМЕР_1 на посаді лінійного наглядача зв`язку у складі військової частини НОМЕР_1 ., що не заперечується сторонами.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 05.06.1984 року Свалявським районним відділом бюро РАГС Закарпатської області батьками ОСОБА_1 є: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 05.06.1990 року Свалявським районним відділом бюро РАГС Закарпатської області батьками ОСОБА_4 є: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 від 23.07.2021 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві. Батько позивача ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Витягу №145 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, який виданий уповноваженому власнику (співвласнику, наймачу) житлового приміщення/будинку, членові житлово-будівельного кооперативу ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 ., про те що за зазначеною адресою зареєстровані:

- ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії АВ від 15.10.2014 року виданою МУКАЧІВСЬКОЮ МІЖРАЙОННОЮ МЕДИКО-СОЦІАЛЬНОЮ ЕКСПЕРТНОЮ КОМІСІЄЮ, громадянину ОСОБА_4 , встановлена 3-тя група інвалідності (з дитинства).

Відповідно до Довідки №93 від 02.10.2024 року КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ», виданої ОСОБА_3 проте, що вона потребує постійного медикаментозного лікування.

17 липня 2024 року військовослужбовець ОСОБА_5 звернувся до Міністра оборони України Рустема Умерова з рапортом про звільнення з військової служби відповідно до ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_3 та братом ОСОБА_4 .

До вказаного рапорту позивача, що не спростовано відповідачем, були долучені нотаріально посвідчені копії документів, а саме:

1. копію паспорта та картки платника податків ОСОБА_1 ;

2. копія довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_3 ;

3. копія довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 ;

4. копію свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 ;

5. копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ;

6. копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3

7. Витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні

Згідно відмітки на рапорті зазначено:

Листом від 07.08.2024 року №3-19/3/8999, командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», без розгляду по суті повернуто до позивачу для доопрацювання, у якому зазначено:

«Подані Вами разом із рапортом про звільнення з військової служби, документи підтверджують виключно наявність у Вашої мами та брата 3 групи інвалідності (згідно Закону необхідно - 1 або 2 група інвалідності) та лікування у невропатолога.

При цьому, ні Ваша мати, ні брат не перебувають на обліку у місцевому структурному підрозділі Управління соціального захисту населення, як одержувачі допомоги по сторонньому догляду.

Крім, того, подані до рапорту документи не дають підстав встановити відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які можуть здійснювати догляд за Вашою мамою.

Таким чином, серед документів, долучених до рапорту про звільнення з військової служби у Вас відсутні підстави для звільнення з лав Збройних Сил України через сімейні обставини (для догляду за мамою).

Таким чином, Ваш рапорт про звільнення з військової служби повертається Вам на доопрацювання».

Мотиви та норми права застосовані судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно зі статтею 65 Основного Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон № 2232-XII" Про військовий обов`язок і військову службу"

Приписами ч. 1 ст. 2 № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII).

Одним із видів військової служби згідно з ч. 6 ст. 2 згаданого Закону №2232 є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

У відповідності до приписів ст. 1 Закону України «Про оборону», ст. 1, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) в Україні. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Із аналізу значення термінів мобілізація та демобілізація, наведених у ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вбачається, що особливий період закінчується після виконання у встановлені рішенням про демобілізацію строки всіх заходів демобілізації.

У зв`язку із оголошенням рішення про часткову мобілізацію відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, в Україні з 18.03.2014 настав особливий період, який триває до теперішнього часу, а правовий режим воєнного стану є одним із об`єктивних станів особливого періоду.

Відповідно до ч. 7 ст. 23 Закону № 2232-XII для громадян України, які призвані на військову службу, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема: для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Водночас, питання звільнення з військової служби під час дії правового режиму воєнного стану, як зазначалось в Р. ІІ даного відзиву, врегульовано статтею 26 вказаного вище Закону. Так, п.п. «г» п. 2 ч. 4 зазначеної статті передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії правового режиму воєнного стану на підставах через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В розвиток вказаного, приписами аб. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено, що під час дії правового режиму воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на такій підставі:

- необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медикосоціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

При цьому аб. 1 ч. 7 згаданої вище статті чітко визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України. мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Отже, із аналізу наведеної вище норми слідує, що подання рапорту «по команді» означає направлення (подання особисто) його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі, до прямого керівника, командира військової частини або іншої особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників), а останні, в свою чергу, мають обов`язок прийняти відповідне рішення (наприклад: наказ, відповідь на рапорт та інше (про задоволення чи відмову у вирішенні такого питання), а у разі відмови у вирішенні питання, із зазначенням у ній обґрунтування причин та підстав для відмови та з посиланнями на акти законодавства.

При цьому, військовослужбовець, подаючи рапорт про звільнення з військової служби, має обов`язок подати/направити такий рапорт у спосіб у порядку та з дотриманням вищенаведеного чинного законодавства.

З метою визначення механізму реалізації та порядку організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення, Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція № 170).

Додатком № 19 до Інструкції № 170, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби (далі Перелік). В розвиток згаданого, військовослужбовці, при наявності правових підстав для звільнення з військової служби, зобов`язані надати вичерпний пакет документів, який чітко визначений відповідними приписами Переліку.

Зокрема, відповідно до аб. 1-4 п. 5 переліку документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби (Додаток № 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170) при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено п.п. «г» п. 1, 2 ч. 4, п.п. «ґ» п. 2 ч. 5, п.п. «г» п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:

- копія аркуша бесіди;

- копія рапорту військовослужбовця;

- документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;

- копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Суд доходить до висновку, що позивачем при подачі рапорту від 19.07.2024 року, взагалі не дотримано основних приписів положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 в розрізі вибору належної правової підстави для звільнення та дотримання порядку подачі рапорту та вимог щодо його змісту та форми, оскільки даний рапорт був адресований Міністру оборони України, а не в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, як це передбачено п. 233 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та ст. 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України»

Зо стосується підстав звільнення з військової служби, зазначених позивачем у рапорті, суд зазначає наступне.

Приписами п. 14.10 Р. XIV Інструкції №170, в редакції, чинній на момент подачі рапорту, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Визначена нормативно-правовим актом вимога щодо надання оригіналів доказів для звільнення з військової служби передбачена для уникнення будь-яких сумнівів стосовно справжності документів.

Суд констатує, що до рапорту про звільнення позивачем не були додані оригінали документів, що підтверджують підставу звільнення останнього під час дії правового режиму воєнного стану, що свідчить про порушення позивачем встановленої процедури подання документів на звільнення.

В той же час, позивачем взагалі не вказано у відповідному рапорті, що останній має оригінали документів і може надати їх за вимогою командуванню військової частини НОМЕР_1 для дослідження.

Також у рапорті позивач вказує що його мати ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи, що взагалі не відноситься до підстав звільнення військовослужбовців із військової служби не тільки під час особливого періоду, а й під час дії правового режиму воєнного стану.

Щодо довідки лікуючого лікаря від 02.10.2024 , то суд констатує, що вона не є ні висновком медикосоціальної експертної комісії , ні висновоком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. ,і не підтверджує потребу матері позивача в здійсненні постійного догляду за нею, а лише містить рекомендацію стосовно медикаментозного лікування, що свідчить про довільний характер даного документа з відсутністю відповідних правових наслідків.

Як зазначалось раніше, однією з підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії правового режиму воєнного стану є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарськоконсультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З огляду викладене вище, необхідно насамперед дослідити питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок стосовно необхідності здійснення постійного догляду.

Визначення терміна «медичний висновок» наведено у п. 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18.09.2020 № 136 «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я», як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарськоконсультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі Положення № 1317). ( була чинна на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до п. 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувальнопрофілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного убачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько- експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувальнопрофілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувальнопрофілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з п. 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медикосоціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами п.п. 1 п. 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторнокурортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (п.1 Р. III).

За приписами п. 3 Р. ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Положеннями п. 4 Р. ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Таким чином суд дійшов висновку що довідка, надана позивачем, не передбачена нормами чинного законодавства та не підтверджує факт необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю позивача.

Позивач, на підтвердження відповідних родинних зв`язків із ОСОБА_3 і відсутність в останньої інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, надав суду виключно копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_5 від 05.06.1984 і серії НОМЕР_3 від 23.10.1990 (брата).

В своїй сукупності вказані документи не підтверджують відсутність в матері позивача інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення оскільки позивачем не надано ні суду, ні відповідачу повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відносно себе та брата (Додаток 15 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 № 1269/5 (далі Інструкція №1269/5)).

Зокрема, відповідно до аб. 1 п. 1.3 Р. I Інструкції №1269/5 на запити фізичних осіб та державних органів, органів місцевого самоврядування (їх посадових осіб), а також шляхом безпосереднього доступу посадових осіб державних органів, нотаріусів до Реєстру у випадках, передбачених законом, з Реєстру видаються (отримуються) такі форми витягів: а) витяг з Реєстру; б) повний витяг з Реєстру.

Саме повний витяг з Реєстру містить усі відомості певного актового запису цивільного стану, зміни та іншу інформацію, унесену до нього, або відомості про відсутність такого запису.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене та зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЗ.Б.Плеханова