Справа № 620/16512/24
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року м. Чернігів справа № 620/16512/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

13.12.2024 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (далі Міноборони), оформлене витягом з протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - Комісія) від 11.10.2024 №23/зм про скасування попереднього рішення, а саме пункту 142 протоколу засідання Комісії від 30.08.2024 №198/168, яким відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова № 168) ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) [батьку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 )] було призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 15 000 000, 00 грн;

визнати протиправним та скасувати рішення Міноборони, оформлене витягом з протоколу засідання Комісії від 08.11.2024 №38/в про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю заявника ОСОБА_2 (батька загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 );

зобов`язати Міноборони призначити та виплатити їй як сестрі загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті її батька - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), одноразову грошову допомогу у разі загибелі військовослужбовця солдата за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) відповідно до пункту 2 постанови №168.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона в порядку спадкування за законом після смерті її батька ( ОСОБА_2 ), має право отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000, 00 грн, яку раніше було призначено відповідно до постанови № 168 ОСОБА_2 - батьку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 , проте відповідач протиправно скасував своє попереднє рішення про призначення ОСОБА_2 такої одноразової допомоги та відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю заявника - ОСОБА_2 (батька загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 ).

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 19.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечуючи проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , вказує на відсутність порушень її прав з боку Міноборони, що є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Окрім того, щодо правомірності прийняття Комісією Міноборони оскаржуваних рішень, представником відповідача зазначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, нерозривно пов`язано з особою спадкодавця. Чинне законодавство не визначає можливості переходу в порядку спадкування права на призначення одноразової грошової допомоги, яке не було реалізовано спадкодавцем за життя за будь-яких обставин. Міноборони у відзиві зазначає, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а рішення Комісії про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, ОСОБА_3 , було прийнято Комісією 30.08.2024 тобто після смерті ОСОБА_2 . Відтак, після смерті спадкодавця, до складу спадкового майна (спадкової маси) може входити лише призначена йому за життя сума одноразової грошової допомоги. Натомість, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права на одноразову грошову допомогу передбачену постановою №168.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , при народженні ОСОБА_4 , після першого шлюбу мала прізвище « ОСОБА_5 ») є донькою ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану, смерть якого настала внаслідок ракетного удару, нанесеного збройними силами російської федерації 17.05.2022 по смт. Десна Чернігівської області, під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 , 22.05.2024 подав заяву про виплату одноразової грошової допомоги на підставі постанови № 168.

Висновок ІНФОРМАЦІЯ_6 від 30.05.2024 №5/11452с з відповідними матеріалами було надіслано до Департаменту соціального забезпечення Міноборони, відповідно до якого батько загиблого, ОСОБА_2 - звернувся із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги; мати загиблого, ОСОБА_6 , - померла в 2006 році; інші особи, які документально підтвердили своє право на одержання допомоги, а також особи, які звернулися (можуть звернутися) за її одержанням, але не надали (надали не всі) документи не встановлені.

Згідно із витягом з протоколу засідання Комісії від 30.08.2024 № 198/168 ОСОБА_2 - батьку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 05.01.2024 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 19.07.2024 № 321/КЦ/7639 було призначено одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 2 постанови № 168 в розмірі 15 000 000, 00 грн (пункт 142).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 12.07.2024 складено відповідний актовий запис № 328.

В подальшому, враховуючи доповідь ІНФОРМАЦІЯ_6 від 28.09.2024 №5/18555с щодо смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , єдиної особи, щодо якої раніше було встановлено право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю солдата ОСОБА_3 , оскільки даних про смерть батька військовослужбовця на дату призначення допомоги не було, а чинним законодавством не передбачено призначення одноразової грошової допомоги померлій особі, рішенням Комісії від 11.10.2024 за № 23/зм було скасовано її попереднє рішення в частині пункту 142 протоколу засідання Комісії від 30.08.2024 № 198/168, яким раніше було призначено допомогу ОСОБА_2 .

Рішенням Комісії від 08.11.2024 за № 38/в було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю заявника ОСОБА_2 (витяг з протоколу від 08.11.2024 за № 38/в).

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, у якій просила повідомити їй про терміни виконання соціальної гарантії держави за загибель воїна у вигляді виплати одноразової грошової допомоги та повідомила його, що вона є єдиною спадкоємицею яка звернулась за прийняттям спадщини після смерті її батька ОСОБА_2 .

Міноборони листом від 28.11.2024 повідомило позивачку, зокрема, про прийнятті Комісією зазначені вище рішення від 30.08.2024 № 198/168, від 11.10.2024 за № 23/зм та від 08.11.2024 за № 38/в, та про те, що законодавство не передбачає призначення одноразової грошової допомоги померлій особі, тому непризначена за життя ОСОБА_2 одноразова грошова допомога в силу вимог статті 1219 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не входить до складу спадщини останнього. Також у цьому листі зазначено, що станом на 18.11.2024 від самої позивачки заяви та документів для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 до Міноборони не надходило, у зв`язку із чим наразі відсутні підстави для подання на розгляд Комісії матеріалів щодо призначення їй зазначеної допомоги.

ОСОБА_1 , вважаючи такі рішення відповідача від 11.10.2024 № 23/зм та від 08.11.2024 № 38/в протиправними, звернулась до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій або не вчинення їх у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював низку юридичних позицій, згідно із якими: «З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України»; «припис частини п`ятої статті 17 Конституції України чітко покладає на державу конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей»; «виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності»; «заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України» [абзаци четвертий - сьомий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(II)/2022].

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Тобто, на Державу покладається конституційний обов`язок посиленого соціального захисту військовослужбовців і членів їхніх сімей.

За правилами частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовців - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

На момент виникнення спірних правовідносин редакцією статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ було визначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та досі триває.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Уряд прийняв постанову №168, пунктом 2 якої, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України №2011-ХІІ, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

З матеріалів справи видно, що позивачка не зверталась за одноразової грошовою допомогою передбаченою постановою № 168.

На обґрунтування права на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 зазначає, що таке право закріплено за батьком загиблого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому у порядку спадкування вона, як єдиний спадкоємець померлого ( ІНФОРМАЦІЯ_4 батька), має право на отримання такої допомоги.

Суд враховує те, що позивачка у цій справі оспорює акти індивідуальної дії, які стосуються прав та інтересів визначеної в акті особи, тобто її батька, який помер.

Так, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Захист прав, свобод або законних інтересів, серед іншого, можливий шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень або визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Отже, обов`язковою умовою надання судового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Враховуючи наведене вище, встановлені у справі обставини, а також специфіку спірних відносин, суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно відсутності у позивачки права оспорити його рішення, якими було скасовано попереднє рішення про призначення та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови № 168 за загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 його сина та її брата, та вирішено відмовити у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови № 168 у зв`язку із його смертю, відповідно, та відхиляє ці доводи, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_2 , а отже ці рішення породжують для неї право на захист, тобто право на звернення з цим позовом.

Тож, повертаючись до суті позовних вимог та вирішення питання щодо правомірності прийняття Комісією оскаржуваних рішень, суд зазначає таке.

За загальним правилом, визначеним пунктом 2 постанови № 168 днем виникнення у членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого військовослужбовця права на отримання одноразової грошової допомоги є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Пунктом 2 постанови № 168, в редакції, яка діяла на момент права на отримання одноразової грошової допомоги згідно із цією постановою було установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Державні органи, які зазначені у пункті 1 цієї постанови, мають право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).

Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.

На момент виникнення у членів сім`ї та батьків загиблого військовослужбовця права на отримання одноразової грошової допомоги механізм призначення і виплати такої одноразової грошової допомоги визначався Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975).

В подальшому, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45 «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» було затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану (далі Порядок № 45), який визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови № 168, алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.

Зміст наведених нормативно правових актів не передбачає призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови № 168 померлій особі, яка входила за життя в коло членів сім`ї, батьків та утриманців загиблого військовослужбовця.

Тож, встановивши, що рішення Комісії про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 (батьку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 у період дії воєнного стану солдата ОСОБА_3 ) було прийнято 30.08.2024, тобто після смерті заявника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що суперечить нормам законодавства, яким врегульовано призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови № 168, відповідач правомірно ухвалив оспорювані рішення про скасування попереднього рішення в частині пункту 142 протоколу засідання Комісії від 30.08.2024 № 198/168, яким раніше було призначено таку одноразову грошову допомогу ОСОБА_2 як єдиному претенденту на її отримання та про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку зі смертю заявника ОСОБА_2 .

Суд наголошує на тому, що право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови № 168 нерозривно пов`язано з особою спадкодавця. Чинне законодавство не визначає можливості переходу в порядку спадкування права на призначення одноразової грошової допомоги, яке не було реалізовано спадкодавцем за життя за будь-яких обставин.

Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця: зокрема - права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З аналізу викладених вище норм слідує, що спадкоємці мають право на отримання виплат лише у випадку, якщо така виплата була належна (призначена, нарахована) померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили за життя, однак померлим не отримана.

Таким чином, беручи до уваги викладене, суд зазначає, що ОСОБА_1 не має права на призначення та виплату, в порядку спадкування за законом після смерті її батька - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця солдата за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) відповідно до пункту 2 постанови №168.

При цьому, як було зазначено вище, матеріали справи не місять доказів того, що позивачка зверталась до відповідача із заявою та необхідними документами за призначенням одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю солдата ОСОБА_3 .

Суд враховує, що у рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Одночасно, особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки саме цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Отже, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду та обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

За встановлених у цій справі обставин, суд доходить висновку, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом її права та інтереси на отримання одноразової грошової допомоги відповідачем у справі порушені не були, оскільки вона не зверталась до відповідача за призначенням одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 , а механізм призначення та виплата такої допомоги в порядку спадкування не передбачено положеннями Порядку № 975, Порядку № 45 та постановою № 168, позаяк успадкування одноразової грошової допомоги можливо лише у разі якщо така одноразова грошова допомога була призначена її отримувачу за життя, а спори, які виникають у зв`язку із реалізацією спадкових прав не віднесені процесуальним законодавством до спорів адміністративної юрисдикції.

З урахуванням установленого в ході розгляду справи факту відсутності на момент звернення з позовом до суду порушеного права чи інтересу позивачки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд уважає, що у задоволенні позову належить відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 77, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач Міністерство оборони України (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 00034022; місцезнаходження юридичної особи: просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168).

Суддя Марія ДУБІНА