Справа № 524/16099/24
Суддя: Мельник Н. П.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/524/17/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2025 місто Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі

головуючого судді Мельник Н.П.,

з участю секретаря судового засідання Ткаченко Я.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Департамента патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департамента патрульної поліції Вареника Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , подану його представником (адвокатом) Глушко Зоєю Вікторівною, до Департамента патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у Полтавській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор БПП в м Кременчук УПП в Полтавській області Новіков Віталій Віталійович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

25.12.2024 до Автозаводського районного суду міста Кременчука звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданим його представником (адвокатом) Глушко З.В., шляхом направлення засобами поштового зв`язку до Департамента патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у Полтавській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор БПП в м Кременчук УПП в Полтавській області Новіков В.В., про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3658035 від 13.12.2024 про накладення адміністративного стягнення на позивача за частиною 2 ст. 122 КУпАП, а також стягнення із Департамента патрульної поліції Національної поліції України сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу.

У обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.12.2024 стосовно нього інспектором БПП в м Кременчук УПП в Полтавській області Новіковим В.В. складено постанову серії серії ЕНА № 3658035 від 13.12.2024 про накладення адміністративного стягнення на за частиною 2 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме: повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, не надав дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо, чим порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України

від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР).

Позивач не погоджуючись із зазначеною постановою з наступних підстав.

13.12.2024 орієнтовно о 21:50, керуючи транспортним засобом «Audi A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Вадима Пугачова у м Кременчуці, зупинився на червоний сигнал світлофора перед перехрестям із проспектом Свободи. Повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, переконавшись у безпеці руху, здійснив поворот ліворуч на проспект Свободи. У подальшому зупинений працівниками БПП в м Кременчук УПП в Полтавській області, які повідомили про порушення ним п. 16.6 ПДР. Зазначає, що під час ознайомлення із відео доказом вчинення правопорушення (відеозаписом із реєстратора), на останньому відсутні докази того, що при повороті ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, позивач змусив змінити напрямок руху або швидкість автомобіля патрульної поліції, що рухався у зустрічному напрямку.

Зазначає, що правопорушення він не вчиняв, із винесеною постановою повністю не погоджується із посиланням на п. 1.10 ПДР, згідно якого термін «дати дорогу» трактується, як вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Таким чином, у спірній ситуації, здійснений ним маневр повороту ліворуч не примусив інших учасників дорожнього руху (автомобіль патрульної поліції), змінити напрямок свого руху або швидкість, обґрунтовуючи тим, що вказаний автомобіль, який рухався на зустріч, доїхав до середини перехрестя, у той момент, коли автомобіль позивача завершив маневр повороту, а тому вважає, що у його діях відсутній склад порушення, передбаченого п. 16.6 ПДР та частини 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, посилається на те, що спірна постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, а тому вважає, що наданий для огляду інспектором поліції відеозапис на підтвердження вчинення ним правопорушення, не може вважатись належним доказом по справі. Зазначає, що спірна постанова не містить посилання на надані ним заперечення та висловлені доводи.

26.12.2024 ухвалою судді позов залишено без руху із наданням позивачу строку для усунення виявлених недоліків.

07.01.2025 до суду надійшла заява про усунення виявлених недоліків позовної заяви із клопотанням про витребування належним чином завіреної копії постанови, що оскаржується.

10.01.2025 ухвалою судді відкрите провадження по справі із призначенням до розгляду на 20.01.2025, витребувано належним чином завірену копію спірної постанови.

17.01.2025 до суду від відповідачів надійшли належним чином завірена копія спірної постанови, відзив на адміністративний позов, клопотання, подане в порядку ст. 134 КАС України про відмову у стягненні витрат на оплату правничої допомоги адвоката у повному обсязі, пояснення третьої особи.

Відповідно до відзиву на адміністративний позов, клопотання про відмову у стягненні витрат на оплату правничої допомоги адвоката, пояснень третьої особи, слідує, що відповідачі та третя особа повністю заперечують вимоги, викладені у позовній заяві позивача, просять відмовити у їх задоволенні з наступних підстав.

13.12.2024 інспектором БПП в м Кременчук УПП в Полтавській області Новіковим В.В. винесено постанову серії ЕНА № 3658035 про накладення адміністративного стягнення на позивача за частиною 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме: порушення водієм орієнтовно о 21:41 п. 16.6 ПДР, відповідно до якого водій транспортного засобу «Audi A3», державний номерний знак НОМЕР_1 , повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку прямо на регульованому перехресті вул. Вадима Пугачова та проспекту Свободи у м Кременчуці.

Зазначають, що позивач фактично визнає, що у дату, час, місце, зазначені у постанові, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, ним не надано дорогу транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку прямо на регульованому перехресті. Посилання позивача на п. 1.10 ПДР щодо визначення терміну «дати дорогу» є безпідставними, на думку відповідачів, оскільки такі пояснення позивача не звільняють його від дотримання п. 16.6 ПДР.

Спірна постанова містить відомості про технічні засоби відповідно до ст. 283 КУпАП, якими здійснено відеозапис, а тому посилання позивача на їх відсутність, є безпідставними.

Зазначають також, що поліцейським Новіковим В.В. у своїй діяльності дотримано у повному обсязі Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджену Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі Наказ № 1395).

Крім того, посилаються на те, що згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених вище, повинна також містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Інших вимог до змісту постанови ст. 283 КУпАП не містить.

З урахуванням зазначеного, посилаються на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених ним вимог, заперечуючи також обсяг та вартість наданої правничої допомоги. При цьому посилаються на те, що розмір гонорару адвоката є завищеним у порівнянні із складністю справи, необґрунтовано завищеним витраченим часом адвоката, значенням спору для сторони тощо.

20.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач посилається на те, що відповідно до п. 16.6 ПДР, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, водій транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч. Саме таке формулювання «водій, керуючи транспортним засобом, при зеленому сигналі основного світлофора, повертаючи ліворуч не дав дорогу транспортним засобам, що рухались у зустрічному напрямку» викладене у п. 5 спірної постанови. Термін «дати дорогу» згідно пункту 1.10 ПДР означає вимогу до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість, застосовується до даної дорожньої обстановки. Посилаються на те, що у відзиві відповідач не наводить жодних фактів зміни швидкості та напрямку руху автомобіля патрульної поліції внаслідок маневру автомобіля позивача.

У відповіді на відзив зазначають, що у порушення вимог частини 3 ст. 283 КУпАП, постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис перетину перехрестя, про будь - яку фіксацію правопорушення.

У частині клопотання відповідача про відмову у задоволенні витрат на правничу допомогу, у відповіді на відзив зазначено, що відповідач не вправі позбавляти адвоката оплати за працю. Сума правничих витрат не являється 100 % прибутком адвоката, оскільки собівартість оплати правничої допомоги включає зокрема, але не виключно: оплату адвокатами внесків до Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; орендну плату за користування приміщенням, яке є робочим місцем адвоката; придбання, ремонт та обслуговування технічного обладнання (комп`ютери, у тому числі їх програмне забезпечення, принтери, сканер, ксерокс, факс, телефон тощо); сплату щорічних внесків адвокатів на забезпечення реалізації адвокатського самоврядування; витрат на підключення та користування мережею Інтернет; придбання канцелярських товарів, оплату поштових та кур`єрських послуг; інші витрати. Зазначене обґрунтоване у повній мірі в доданому до позову розрахунку.

Заслухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мали юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху.

Відповідно до зазначеного Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимоги цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пункту 11 частини 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Така постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, у тому числі частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

У свою чергу, пунктами 1.3 та 1.9 ПДР установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

П. 16.6 ПДР передбачено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

За порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди передбачено відповідальність за частиною 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

З матеріалів справи судом встановлено, що передумовою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є встановлення факту невиконання обов`язку позивача надати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч, при повороті ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може встановлювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Представником відповідачів на підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення долучено до матеріалів справи відеозаписи факту скоєння адміністративного правопорушення із патрульного автомобіля та процесу розгляду інспектором патрульної поліції адміністративної справи (доданий диск).

Суд, дослідивши зазначені відеозаписи, встановив, що дійсно автомобіль, під керуванням позивача, що не спростовувалось та не заперечувалось у позовній заяві, відповіді на відзив, а також усних поясненнях, наданих позивачем у судовому засіданні, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора, не надав дорогу транспортним засобам, що рухались в зустрічному напрямку прямо. При цьому, переглядом відеозапису не встановлено перешкод для виконання позивачем ПДР та зупинення автомобіля.

На переконання суду, у даній дорожній обстановці позивач повинен був вжити заходи з виконання свого обов`язку із надання дороги транспортним засобам, що рухались в зустрічному напрямку прямо на виконання вимог п.16.6 ПДР.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що виконання ним повороту ліворуч, перед транспортними засобами, які розпочали рух у зустрічному напрямку, не призвело до аварійної ситуації. Зазначене не свідчить про відсутність для них перешкоди у русі, оскільки це не звільняє позивача від обов`язку дотримання вимог п.16.6 ПДР.

Ст.246 КУпАП передбачено, що порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 213, ст. ст. 222, 258 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ч.2 ст.122 КУпАП, у порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення із винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Із матеріалів справи слідує, що справа про адміністративне правопорушення розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення інспектором патрульної поліції, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст. 276 КУпАП, з попереднім роз`ясненням позивачу як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що підтверджується оглянутим судом відеозаписом.

З метою фіксації правопорушення, забезпечення дотримання ПДР, у відповідності до пунктів 1, 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», розділів ІІ, ІІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом №1376, вказаний факт правопорушення зафіксовано на відеореєстраторі, встановленому в службовому автомобілі патрульної поліції, а також на портативних відеореєстраторах, закріплених на форменому одязі поліцейських.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того, що фіксація розгляду справи, яка відбувалась є неналежним доказом через відсутність зазначеного у самій постанові, оскільки зазначене не відповідає дійсності. Про фіксацію факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення та розгляду справи зазначено у постанові, а отже зазначене є належним доказом по справі.

Крім того, окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення, таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Указані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.05.2018 по справі № 753/4366/17, від 11.09.2018 по справі № 826/11623/16, від 14.08.2018 по справі №826/15341/15.

Ураховуючи наведені положення закону, судом встановлено, що зміст оскаржуваної постанови відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі.

З урахуванням викладеного, підтверджено порушення позивачем вимог п. 16.6 ПДР, у зв`язку із чим позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 ст.122 КУпАП.

Положеннями ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд приходить до висновку, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст. 278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом №1376. Як наслідок, відповідачі згідно з вимогами ст.77 КАС України довели належними доказами, зокрема відеозаписами, правомірність прийнятого рішення, а тому з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що інспектор під час прийняття оскаржуваної постанови діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ураховуючи принципи змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які спростовують факт наявності адміністративного правопорушення позивачем не надано. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами не доведено.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Як вбачається із частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до частини 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. З урахуванням положень ст. ст. 132, 134, 139 КАС України, враховуючи залишення без задоволення позову позивача, витрати останнього, пов`язані зі сплатою судового збору слід залишити без відшкодування.

Разом з тим, судом враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2020 по справі № 543/775/17, згідно якої з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

З урахуванням зазначеного, враховуючи надмірно сплачену суму судового збору позивачем у розмірі 605 грн 60 коп згідно ухвали судді від 26.12.2024 (квитанція № 6829-8125-8905-7023 від 06.01.2025), остання підлягатиме поверненню позивачу за його клопотанням відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збіру» у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 132, 134, 139, 246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , поданого його представником (адвокатом) Глушко Зоєю Вікторівною, до Департамента патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції у Полтавській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - інспектор БПП в м Кременчук УПП в Полтавській області Новіков Віталій Віталійович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що сплачена ним сума судового збору у більшому розмірі підлягає поверненню за його клопотанням ухвалою суду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Мельник