Справа № 620/6796/24
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 січня 2025 року Чернігів Справа № 620/6796/24

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 620/6796/24,

У С Т А Н О В И В:

У провадження Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа № 620/6796/24.

06.01.2025 позивач (заявник) звернувся до суду в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, із заявою, в якій просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиплати в повному обсязі без обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 у справі № 620/6796/24; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виконати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 у справі № 620/6796/24, а саме нарахувати та виплатити в повному обсязі без обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024.

Ухвалою суду від 08.01.2025 заяву призначено до розгляду у письмовому провадженні.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 № 620/6796/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в повному обсязі без обмеження максимальним розміром з 01.03.2024.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо поданої заяви надано пояснення у якому зазначено, що на виконання рішення суду № 620/6796/24 проведено перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром. Щодо зниження відсоткового розміру пенсії зазначає, що рішенням суду від 10.07.2024 у справі № 620/6796/24 не зобов`язано пенсійний фонд проводи пенсії позивачу в розмірі 80% грошового забезпечення, а з 01.01.2025 виплата пенсії позивачу здійснюється відповідно до постанови КМУ від 03.01.2025 №1.

Розглянувши вказану заяву, суд встановив.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Так, за правилами ч. 1, 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, суд дійшов правильного висновку про те, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, врегульований приписами ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

З матеріалів справи видно, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 у справі № 620/6796/24 відповідачем проведено перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром.

Так, відповідно до перерахунку пенсії станом на 01.09.2024 (сформований 08.10.2024) підсумок становить 24274,20 грн, до виплати 24274,20 грн.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на перерахунок пенсії станом на 01.03.2024, оскільки даний перерахунок сформований 29.04.2024, тобто до прийняття рішення суду від 10.07.2024 у справі № 620/6796/24.

Отже, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 у справі № 620/6796/24 відповідачем виконується добровільно, в межах покладених судом зобов`язань.

За таких обставин, відсутні підстави для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання рішення суду від 10.07.2024 у справі № 620/6796/24.

Разом з тим, суд зазначає, що предметом судового розгляду у справі № 620/6796/24 було лише право позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром станом на 01.03.2024.

Натомість, право позивача на виплату у розмірі 80% сум грошового забезпечення, не було предметом судового розгляду у даній справі.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд не вбачає існування перешкод у реалізації виконання судового рішення та доказів, які б підтверджували намір відповідача ухилятися від виконання рішення суду.

Крім того, вирішуючи питання щодо визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними щодо неналежного виконання рішення суду, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, а тому процесуальна процедура вирішення питання протиправності дій/бездіяльності відповідача у справі суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання рішення суду, виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

До того ж, розглядаючи заяву, подану в порядку ст. 383 КАС України, суд не вирішує спір повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення. Потреба у постановлені судом окремої ухвали за наслідком розгляду такої заяви може бути зумовлена виключно діями та бездіяльністю, що свідчать про умисне ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення. При цьому необхідно зауважити, що суд не може змінювати резолютивну частину рішення, яке виконується, а тому, доводи позивача стосовно протиправності бездіяльності відповідача щодо вчинення дій, які не передбачені резолютивною частиною рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Отже, з аналізу вищевикладеного можна дійти висновку, що на даному етапі уповноважений орган відповідно до вимог чинного законодавства виконав рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 у справі № 620/6796/24.

Відповідно до п. 6 ст. 383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про залишення заяви позивача без задоволення.

Керуючись статтями 248, 256, 293 - 297, 383 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 294-297 КАС України.

Суддя І.І. Соломко