Справа № 160/15829/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
- скасувати та визнати незаконною і протиправною постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №040909 від 22.05.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №040909 від 22.05.2024 його притягнуто до відповідальності за порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», за що передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн. Позивач вважає постанову протиправною, незаконною та такою, що не відповідає фактичним обставинам та підлягає скасуванню. В оскаржуваній постанові не зазначено, в чому саме вбачається порушення, не конкретизовано, яку саме частину (пункт) даної статті порушено, тобто в загальному порядку зазначена вся стаття, яка містить безліч вимог по документам, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Крім того, позивач не є автомобільним перевізником, а є звичайною фізичною особою, громадянином України, який має у своїй власності транспортний засіб - легковий автомобіль «MERCEDES-BENZ S 500L» р/н НОМЕР_1 , який переданий у користування іншій особі. Даний транспортний засіб не використовується як таксі чи як маршрутне таксі, що підтверджується укладеним відносно цього автомобіля полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №219004925 від 20.01.2024. Пунктом 1 вказаної статті передбачено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них, мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації, крім легкових автомобілів, якими є таксі або автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Однак, в пунктом 2 вказаної статті законодавець уточнює, що обов`язковому технічному контролю не підлягають легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. В спірному випадку документи свідчать про те, що свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , транспортний засіб «MERCEDES-BENZ S 500L» р/н НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві власності є легковим автомобілем, маса якого не перевищує 1702 кг, а відтак необхідною передумовою притягнення до відповідальності за оскарженою постановою є встановлення факту використання цього ТЗ для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку. Натомість, постанова №040909 від 22.05.2024 таких доказів не містить і в ній даного факту не встановлено. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Цією ж ухвалою було витребувано у Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області усі докази з їх документальним підтвердженням на обґрунтування підстав для прийняття постанови, що оскаржується; матеріали відеофіксації рейдової перевірки позивача.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погоджується, зважаючи на їх безпідставність. Відповідач вказує, що положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок із забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки документів на право здійснення вантажних перевезень. Під час перевірки було виявлено порушення вимог абзацу 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», як наслідок, за порушення вимог додержання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову від 22.05.2024 №040909. Під час перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки було встановлено, що на транспортний засіб на момент перевірки у водія був відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу. Водій під підпису та від пояснень відмовився. Крім того, на транспортному засобі встановлена «шашка Таксі», загальновідома шашка на транспортному засобі, вказує на зайняття діяльністю в сфері таксі. Окрім того, водієм не заперечувався факт здійснення перевезення пасажирів на таксі. За таких обставин, доводи позивача про недопущення порушень законодавства про автомобільний транспорт безпідставні. Щодо тверджень позивача про те, що у постанові не конкретизовано порушення, відповідачем зауважено, що відповідно до пункту 27 Порядку № 1567 за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. Постанова складена у відповідності до вимог законодавства про автомобільний транспорт, що спростовує доводи позивача про відсутність у постанові інформації про надання пояснень, оскільки це не передбачено законодавством. Щодо позиції позивача про безпідставність застосування до нього адміністративно-господарського штрафу через те, що він не є фізичною-особою підприємцем/суб`єктом господарювання, відповідачем вказано, що за змістом статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення особи автомобільним перевізником не ставиться у залежність від наявності чи відсутності в особи статусу суб`єкта господарювання, а сама по собі відсутність статусу суб`єкта господарювання не може бути єдиною підставою для звільнення від штрафу, передбаченого статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт, якщо під час рейдової перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки було достовірно встановлено таке порушення. Крім того, на час перевірки у водія був відсутній договір оренди транспортного засобу, тому належного автомобільного перевізника слід визначати саме за реєстраційними документами. Відповідач зазначає, що надавши іншій особі транспортний засіб на будь-якій правовій підставі, за винятком договору купівлі-продажу, власник, як і раніше, несе відповідальність за предмет власності. Інспектором було встановлено комерційну складову даного перевезення. В момент проведення перевірки не було надано документу, з якого можливо встановити особу автомобільного перевізника, хоча це є прямим обов`язком перевізника. Отже, на підставі документів, наданих під час проведення перевірки та в момент розгляду справи, була винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача, який є власником транспортного засобу. Саме позивач, надавши свій транспортний засіб під керування іншою особою, має зробити обов`язкові дії такі як: належним чином оформити передачу транспортного засобу іншій особи та укласти договір оренди транспортного засобу. В спірному випадку санкцію застосовано до позивача саме як до автомобільного перевізника, а не автомобільного самозайнятого перевізника. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що приймаючи оскаржувану постанову, орган державного контролю діяв у межах, у спосіб та на підставі повноважень, визначених чинним законодавством.
До відзиву надано витребувані докази.
У відповіді на відзив позивачем зазначено про не погодження з доводами відповідача, повторно акцентував, що не є ані автомобільним перевізником, ані автомобільним самозаяйнятим перевізником, не вчиняв порушень законодавства у сфері автомобільного транспорту, не був за кермом автомобіля, який зупинено працівниками відповідача під час здійснення перевірки, за кермом була інша особа. Крім того, відповідач помилково вважає, що автомобіль «MERCEDES-BENZ S 500L» р/н НОМЕР_3 є таксі. До відзиву відповідачем додано фото автомобіля, на якому не має ознак таксі, які визначені у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: даний автомобіль не має розпізнавального ліхтаря саме оранжевого кольору, не має таксометру, немає сигнальних ліхтарів із зеленим та червоним світлом розташованих у верхньому правому куті лобового скла, не має нанесених композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боку. Тобто, жодних встановлених законом ознак, що автомобіль «MERCEDES-BENZ S 500L» р/н НОМЕР_3 є саме таксі не має. Атому висновок відповідача про те, що даний автомобіль є таксі є хибним і помилковим, який не підтверджується належними і допустимими доказами.
Відповідачем у запереченнях на відповідь на відзив звернуто увагу на тому, що на транспортному засобі була встановлена «шашка Таксі», загальновідома шашка на транспортному засобі, що вказує на зайнятість діяльністю в сфері таксі. Окрім того, водієм не заперечувався факт здійснення перевезення пасажирів на таксі. За змістом статті1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення особи автомобільним перевізником не ставиться у залежність від наявності чи відсутності в особи статусу суб`єкта господарювання, а сама по собі відсутність статусу суб`єкта господарювання не може бути підставою для звільнення від штрафу. Посилання позивача на відсутність у особи статусу фізичної особи-підприємця може вказувати на навмисні дії з метою уникнення відповідальності.
Представником позивача адвокатом Константиновим Р.Д. подалась заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови №040909 від 22.05.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
За наслідками розгляду заяви про забезпечення позову ухвалою суду було відмовлено у її задоволенні.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України (ІD003433253), виданого 04.06.2019, орган, що видав, 1215; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , є власником транспортного засобу, MERCEDES-BENZ, модель S500L, легковий седан-В, VIN НОМЕР_4 , колір чорний, н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в.
03.05.2024 згідно із направленням від 25.04.2024 №000156 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено рейдову перевірку транспортних засобів в м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 12 (пасажирські перевезення на таксі), під час проведення якої о 09 год. 17 хв. був зупинений транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (документ, що посвідчує особу водія посвідчення водія НОМЕР_5 , Дніпропетровський МРЕВ-2 від 27.09.2000), транспортний засіб належить ОСОБА_1 .
За результатами перевірки було складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 03.05.2024 №039287, в якому зафіксовано, що під час перевірки виявлено порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону та інших законодавчих актів України у сфері перевезення пасажирів, а саме: відсутня паперова копія протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, чим порушено вимоги п. 18 постанови КМУ №514 від 19.05.2023, у тому числі порушення відповідальність, за яке передбачена вимогами статті 60Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 ч. 1 - перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 цього Закону, а саме: відсутня паперова копія протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу MERCEDES-BENZ, н.з НОМЕР_1 .
Згідно із відміткою в акті - водій від підпису та пояснень відмовився.
Не погодившись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №040909 від 22.05.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень врегульовано Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ у редакції на час спірних відносин).
Відповідно до статті 5 Закону №2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
За змістом частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В силу частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з частинами сімнадцятої двадцять першої статті 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.
Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.
Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі Порядок №1567 в редакції на час спірних відносин), відповідно до пункту 1 якого цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Згідно з пунктом 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Агентства відновлення, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).
За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення (пункт 17 Порядку №1567).
Відповідно до пунктів 20-21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
Справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (пункт 25 Порядку №1567).
Згідно із пунктами 22-27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
За наявності в діях фізичної особи - автомобільного перевізника ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення (пункт 30 Порядку №1567).
Отже, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, а також виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
За змістом частини першої статті 39 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, інші документи, передбачені законодавством України.
Статтею 35 цього Закону визначено, що послуги пасажирського автомобільного транспорту поділяють на послуги з перевезення пасажирів автобусами, на таксі та легковими автомобілями на замовлення. Послуги з перевезення на таксі надаються громадянам у порядку черги на стоянках таксі та на шляху прямування, а також на замовлення (звичайне, термінове, нічне) усне, письмове чи за телефоном.
Відповідно до статті 30 Закону №2344-III автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов`язаний, зокрема: забезпечувати контроль технічного та санітарного стану автобусів чи таксі перед початком роботи.
Контроль технічного стану транспортних засобів включає: обов`язковий технічний контроль транспортних засобів; перевірку технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками. У період між обов`язковими технічними контролями відповідність технічного стану транспортних засобів вимогам законодавства забезпечує перевізник. Перевірка технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками здійснюється в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту (стаття 23Закону №2344-III).
Статтею 2 Закону №2344-III визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Згідно зі статтею 35 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII в редакції на час спірних відносин) транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Обов`язковому технічному контролю не підлягають, зокрема: легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації.
Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.
Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить, зокрема: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.
На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
Відповідно до пунктів 2, 18 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 №137 (в редакції на час спірних відносин) перевірка технічного стану транспортного засобу - процес визначення відповідності транспортного засобу встановленим до конструкції і технічного стану вимогам; протокол перевірки технічного стану - електронний документ, що засвідчує позитивні результати проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу і містить інформацію, необхідну для його ідентифікації.
У разі позитивного результату після проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу виконавець складає протокол перевірки технічного стану транспортного засобу. Паперова копія протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу видається замовнику (водію). На вимогу замовника (водія) паперова копія виготовляється та видається на бланку протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3353-ХІІ забороняється експлуатація транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його.
За приписами абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зважаючи на те, що стаття 39 Закону № 2344-ІІІ не містить виключного переліку документів, на підставі яких виконуються перевезення пасажирів на таксі, а документи щодо проходження технічного контролю транспортного засобу передбачені законодавством та є обов`язковими при експлуатації транспортного засобу, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечувати контроль технічного таксі перед початком роботи, то такі документи водій повинен мати та пред`являти на вимогу органів державного контролю. Тобто, необхідність наявності у водія документів щодо проходження технічного контролю охоплюється положеннями статті 39 Закону №2344-III, а їх відсутність є підставою для застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III.
У ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником транспортного засобу - MERCEDES-BENZ, модель S500L, легковий седан-В, VIN НОМЕР_4 , колір чорний, н.з. НОМЕР_1 , 2003 р.в.
В межах спірних відносин позивачем заявлено позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 22.05.2024 №040909 про застосування щодо нього адміністративно-господарського штрафу за порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» - відсутність на час перевірки паперової копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу - MERCEDES-BENZ, н.з. НОМЕР_1 .
Обґрунтовуючи неправомірність притягнення до відповідальності, позивач акцентує, що він не є ані автомобільним перевізником, ані автомобільним самозаяйнятим перевізником, хоч і є власником транспортного засобу, MERCEDES-BENZ, н.з. НОМЕР_1 .
Заперечуючи позицію позивача, відповідачем зазначено, що позивач є власником транспортного засобу транспортного засобу, MERCEDES-BENZ, н.з. НОМЕР_1 , та провадить господарську діяльність з перевезення пасажирів на таксі, хоча і не зареєстрований суб`єктом господарювання; обставини здійснення діяльності з надання послуг таксі підтверджено актом перевірки, в ході якої установлено, що транспортний засіб, MERCEDES-BENZ, н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , працює зі службою 579 (вона ж Opti таксі), що також підтверджено наявністю шашки на даху автомобіля, однак під час перевірки водієм транспортного засобу не надано протоколу перевірки технічного стану транспортного стану автомобіля.
Отже, у межах спірних правовідносин питання полягає у правомірності застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача як власника транспортного засобу та визначення такого перевізником.
Варто зазначити, що в розумінні положень статті 1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв;водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату; таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку.
Із обсягу встановлених обставин справи та з наданих доказів (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, акт перевірки, матеріали відеофіксації рейдової перевірки) слідує, що посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт перевірки від 03.05.2024 №039287, в ході якої встановлено, що водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ, н.з. НОМЕР_1 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 , допустив порушення, а саме: відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу MERCEDES-BENZ, н.з. НОМЕР_1 .
Суд зазначає, за своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, визначення якого наведено в статті 241 ГП України, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання та у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.
Тобто, суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, може бути лише суб`єкт господарювання, якими відповідно до статті 55 ГК України є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач на час прийняття оскаржуваної постанови від 22.05.2024 №040909 був суб`єктом господарювання, відповідачем такі обставини не доведені.
Доводи відповідача про те, що відсутність у позивача статусу фізичної особи-підприємця може вказувати на навмисні дії з метою уникнення відповідальності, не приймаються судом, оскільки не доводять висновків, зафіксованих в акті, про порушення позивачем саме як автомобільним перевізником статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Поряд з цим, суд звертає увагу, що відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання визначена статтею 164 КУпАП України.
Посилання відповідача на те, що позивач є власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ, н.з. НОМЕР_1 , а відтак надавши іншій особі (водієві ОСОБА_2 ) транспортний засіб на будь-якій правовій підставі, він несе відповідальність за предмет власності, в тому числі за відсутність протоколу перевірки технічного стану автомобіля, не враховують спірних правовідносин.
Суд зауважує, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозяться пасажири.
При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися). Першочерговим є належне установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка і у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.12.2023 у справі №140/6000/22.
З досліджених судом відеоматеріалів (матеріали відеофіксації рейдової перевірки, які додані суб`єктом владних повноважень як доказ на вимогу суду), вбачається, що автомобільного перевізника було встановлено виключно на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, наданих водієм під час рейдової перевірки.
Водночас, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
З урахуванням викладеного, контролюючий орган, застосовуючи до позивача адміністративно-господарській штраф за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, не встановив правовий статус власника транспортного засобу ОСОБА_1 , водія ОСОБА_2 та «таксі opti 579» у цих правовідносинах, тому притягнення позивача у такий спосіб до відповідальності безумовно є протиправним з боку відповідача.
За вказаних обставин, відповідачем не доведено, що позивач у спірних правовідносинах був автомобільним перевізником або автомобільним самозаяйнятим перевізником, а відтак суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60Закону України «Про автомобільний транспорт».
Поряд з цим, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
Крім того, з досліджених судом відеоматеріалів рейдової перевірки встановлено, що акт перевірки не складався на місці, а відтак зазначення в акті про те, що водій відмовився від підпису та пояснень, цілком безпідставні.
Вказані обставини вказують, що відомості в акті перевірки, що полягли в основу оскаржуваної постанови, не узгоджуються з фактичними обставинам, що свідчить про суттєві процедурні порушення з боку відповідача.
Варто зауважити, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постанова Верховного Суду.
Докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права, адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.
Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд вважає, що постанова про застосування адміністративного-господарського штрафу №040909 від 22.05.2024 прийнята відповідачем не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Відповідачем не доведено правомірності свого рішення у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першої статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1211,20 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова