Справа № 420/31294/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін) (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому ОСОБА_1 , додаткової винагороди за періоди безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Херсонської області в періоди з 01.01.2023 по 20.08.2024 в збільшеному розмірі до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах; - зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому ОСОБА_1 , додаткову винагороду за періоди безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Херсонської області в період з 01.01.2023 по 20.08.2024 в збільшеному розмірі до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах та з урахуванням фактично сплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Водночас, з січня 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом), у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони по батальйону включно в операційній зоні оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сил оборони держави.

За змістом пункту 1 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) право на додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн мають перелічені у такому пункті особи у двох окремих випадках:

1) якщо вони беруть безпосередню участь у бойових діях;

2) якщо вони або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).

Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду - згідно з п.4 наказу №392-/0/81-22-АГ Адміністрації Держприкордонслужби підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах здійснюється на підставі комплексу інформації, наявної у відповідних документах, а відповідно до п.3 наказу №628/0/81-22-АГ перелік підтверджуючих документів допускає альтернативність і не зведений винятково до їхньої сукупності.

Позивач вважає, що він має право на виплату з січня 2023 року збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди. Проте в/ч НОМЕР_1 не виплачено йому збільшену додаткову винагороду. Таку бездіяльність позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалами суду від 14.10.2024 та 11.11.2024 позов залишено без руху, надано та продовжено строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 15.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Також зобов`язано відповідача надати до суду докази по справі, а саме: 1) належним чином засвідчені копії наказів про: - зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу НОМЕР_2 Прикордонного загону та всі види забезпечення; - звільнення ОСОБА_1 з військової служби, виключення зі списків особового складу НОМЕР_2 Прикордонного загону та зняття з усіх видів забезпечення; 2) довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2023-2024 роки із зазначенням сум нарахування та виплати додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ №168 від 28.02.2022; 3) належним чином засвідчені копії (витяги з них) бойового наказу (бойове розпорядження), витягу з журналу бойових дій (вахтового журналу) та рапорту (донесення) командира НОМЕР_2 Прикордонного загону про участь ОСОБА_1 (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань за період 01.01.2023 по 20.08.2024 року; 4) докази про райони перебування ОСОБА_1 при виконанні завдань під час проходження служби в НОМЕР_2 Прикордонному загоні у 2023-2024 роках (накази, розпорядження тощо); 5) копію наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» зі змінами у разі їх прийняття.

Ухвалою суду від 09.12.2024 року повторно витребувано докази по справі, зупинено провадження по справі до надання доказів по справі.

Ухвалою суду від 10.01.2025 року поновлено провадження по справі, продовжено розгляд справи, а також відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про повторне витребування доказів, зупинення провадження у справі та накладення на відповідача штрафу.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що визначальним для виплати збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди є наявність сукупності обставин: виконання бойових завдань (або здійснення заходів з національної безпеки) та перебування у районах ведення бойових дій.

У відзиві на позов представник підтвердив, що у період з 01.01.2023 по 20.08.2024 позивач виконував бойові (спеціальні) завдання, приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією РФ проти України.

Однак такі заходи здійснювались позивачем поза районами ведення воєнних (бойових) дій, а саме - в межах н.п. Херсон, н.п. Лупареве Херсонської області, тобто на правому березі річки Дніпро (на території територіальних громад, які не визначені наказами Головнокомандувача ЗСУ, як райони ведення воєнних (бойових) дій).

Отже, відповідач вважає, що позивач не має права на виплату додаткової винагороди, оскільки виконував завдання без вогневого контакту з противником на територіях не віднесених до територій ведення бойових дій.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив та додаткові пояснення, у яких просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові, додатково зазначивши, що відповідач у довідці від 12.12.2024 №044/60385/24-вих визнав, що ОСОБА_1 виконував бойові спеціальні завдання, приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Щодо територій здійснення позивачем таких заходів, у відповіді на відзив зазначено, що положення Постанови №168 не містять конкретизації категорії територій ведення бойових дій, на яких військовослужбовець повинен здійснювати заходи оборони для отримання додаткової винагороди, а лише вказує додаткові можливі варіанти цих територій: тимчасово окуповані, або території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

В обґрунтування також посилається на рішення Одеського окружного адміністративного суду та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду та ухвалу Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт громадянина України № НОМЕР_3 від 21.06.2023 року) наказом начальника в/ч НОМЕР_1 №387-ос від 07.12.2022 року зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення з 07.12.2022 року, у зв`язку з прибуттям з НОМЕР_4 прикордонного загону для подальшого проходження військової служби.

Наказом начальника в/ч НОМЕР_1 №483-ос від 19.08.2023 року майора ОСОБА_1 , звільненого з посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділення боротьби з нелегальною міграцією відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу, який вибув у розпорядження командира НОМЕР_5 загону морської охорони Державної прикордонної служби України виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення з 20.08.2023 року.

Позивач, вважаючи, що має право на отримання в період з 01.01.2023 по 20.08.2024 року додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн розмірі пропорційно кількості днів безпосередньої участі у бойових діях (заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2-3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати.

Судом встановлено, що позивач перебував на фінансовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_1 в період з 07.12.2022 по 20.08.2023 року.

Натомість заявлені позовні вимоги позивача стосуються періоду з 01.01.2023 по 20.08.2024 року.

Оскільки позивач з 20.08.2023 року виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_6 , підстави для нарахування та виплати йому відповідачем додаткової винагороди в період з 21.08.2023 по 20.08.2024 року - відсутні.

Водночас, щодо нарахування збільшеної додаткової винагороди за період з 01.01.2023 по 20.08.2023 року суд дійшов наступного висновку.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією РФ в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває наразі.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168, яка набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022.

Відповідно до п.1 Постанови №168 (в редакції від 18.10.2022), встановлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Адміністрацією Держприкордонслужби прийнято накази, зокрема:

від 31.03.2022 №164-АГ «Про реалізацію вимог постанови КМУ від 28.02.2022 року №168», пунктом 12 якого передбачено, що цей наказ застосовується з 24.02.2022;

від 30.07.2022 №392/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», який застосовувався з 01.08.2022;

від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», який застосовувався з 01.12.2022 до набрання чинності наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України».

Згідно з пунктом 3 наказу №628/0/081-22АГ документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є:

1) бойовий наказ (бойове розпорядження);

2) журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад чи копії або витяги з них;

3) рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу (групи, загону, екіпажу) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або в заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені, та по батькові (за наявності), а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях або заходах.

Вказаний перелік документів також був передбачений Порядком та умовами виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджених наказом МВС від 26.01.2023 №36 затверджено, який втратив чинність 05.09.2023 року на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ №726 від 01.09.2023.

Таким чином, для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців Адміністрації Державної прикордонної служби України у бойових діях або заходах у спірний період з січня по серпень 2023 року достатньо наявності одного документу з переліку: 1) бойовий наказ (бойове розпорядження); 2) журнал бойових дій, журнал ведення оперативної обстановки, бойове донесення, або постові відомості; 3) рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу.

На підставі Журналу бойових дій головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2023 року №5/33 (гриф), в/ч НОМЕР_1 видано Довідку №044/60385/24-вих від 12.12.2024 року, згідно з якою ОСОБА_1 в період з 01.01.2023 по 20.08.2023 року виконував бойові (спеціальні) завдання, приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку військовою агресією РФ проти України, безпосередньо у період здійснення таких заходів, поза районами ведения воєнних (бойових) дій визначених наказами Головнокомандувача Збройних Сил України, перебуваючи в н.п. Херсон, н.п. Лупареве, тобто на правому березі р. Дніпро (в межах територіальних громад, які не визначені наказами Головнокомандувача ЗСУ, як райони ведення воєнних (бойових) дій).

Відповідач у відзиві визнає факт здійснення позивачем в період з 01.01.2023 по 20.08.2023 року заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, однак вважає, що право на збільшену додаткову винагороду в позивача відсутнє, оскільки такі заходи здійснювались ним поза районами ведення бойових дій.

Згідно з ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Суд вважає, що обставини про здійснення позивачем в період з 01.01.2023 по 20.08.2023 року заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, які визнаються учасниками справи на підставі ч.1 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню.

Спірним залишається правомірність застосування до позивача умови виплати збільшеної додаткової винагороди, а саме - обов`язковість перебування військовослужбовця в районах ведення бойових дій.

За змістом пункту 1 Постанови №168 (в редакції від 18.10.2022) збільшена додаткова винагорода виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

В подальшому до постанови №168 неодноразово вносились зміни, зокрема, постановою КМУ від 20.01.2023 №43 після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,».

Відповідно до п.2-1 постанови КМУ №168 та з метою визначення порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №36 затверджений Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Порядок №36).

Порядок №36 набув чинності 01.02.2023 року та втратив чинність 05.09.2023 року, отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з п.2 Порядку №36 на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується, зокрема, у розмірі, збільшеному до 100 000 грн, військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора у період здійснення зазначених заходів, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.

Райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України (п.7 Порядку №36).

Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 в спірний період виконував посадові обов`язки в НОМЕР_2 прикордонному загоні в межах н.п. Херсон, н.п. Лупареве Херсонської області, тобто на правому березі річки Дніпро.

В свою чергу, позивач не заперечував, що виконував завдання на правому березі річки Дніпро, проте наголошував, що Постановою №168 не передбачено чіткого визначення території, на якій повинен здійснювати бойові дії (або заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) військовослужбовець, що пов`язується з виплатою збільшеної додаткової винагороди.

Такі доводи позивача судом не приймаються, оскільки за змістом п.1 постанови №168 право на збільшену додаткову винагороду не є безумовним, а виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Таким чином, до спірних правовідносин застосуванню підлягає затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України перелік територій ведення бойових дій, який являється спеціальним при вирішенні правовідносин, що виникають під час проходження військової служби.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 №26, від 01.03.2023 №52, від 01.04.2023 №89, від 01.05.2023 №111, від 01.06.2023 №147, від 01.07.2023 №183, від 01.08.2023 №210, від 01.09.2023 №247 Херсонська міська територіальна громада, до якої віднесено м. Херсон, а також Галицинівська сільська об`єднана територіальна громада Миколаївського району Миколаївської області, до якої входить село Лупареве у період з 01.01.2023 по 01.09.2023 року до районів ведення воєнних (бойових) дій не віднесені.

Отже територія, на якій позивач виконував завдання під час проходження військової служби, не відноситься до територій бойових дій, виконання бойових завдань на території якої виплачується збільшена до 100 000 грн додаткова винагорода.

Суд вважає, що сам по собі факт виконання позивачем службових обов`язків у складі в/ч НОМЕР_1 без доказів безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у районах проведення воєнних (бойових) дій, не створює для військової частини обов`язку нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки підставою для її виплати є документальне підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.

При цьому, суд не приймає посилання позивача на висновки судів першої та апеляційної інстанції, оскільки за ч.5 ст.242 КАС України обов`язковими для суду є висновки Верховного Суду. В свою чергу, в ухвалі Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження від 23.09.2024 року у справі №420/3694/24, на яку посилається позивач, не вирішувалось питання правозастосування положень постанови №168.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При зверненні до суду, а також після отримання відзиву на позов, позивачем не надано до суду жодних доводів та доказів на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або залучення його до здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у районах проведення воєнних (бойових) дій у спірний період, а також на спростування доводів представника відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, оцінивши встановлені обставини в розрізі ч.2 ст.2 КАС України, дійшов висновку про недопущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди, з 01.01.2023 по 20.08.2023 та відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку допомогу, у зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині вказаних позовних вимог.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 Прикордонний загін) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.