Справа № 160/30720/24
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу,-
Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить:
Ухвалою суду від 19.11.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
29.11.2024р. від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову та зазначив, що згідно з даними інформаційних систем ДПС України ОСОБА_2 з 20.05.2009 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПІ, як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність. Відповідно до актуальних відомостей інформаційної системи податкового органу та пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 ФОП ОСОБА_2 платник єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 71040000, якому автоматично нарахований ЄСВ.
- по строку сплати 19.04.2018 за 1 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.,
- по строку сплати 19.07.2018 за 2 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.,
- по строку сплати 19.10.2018 за 3 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.,
- по строку сплати 21.01.2019 за 4 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.,
за 2019 рік в ІКП по КБК 71040000 проведені щоквартальні нарахування єдиного внеску:
- по строку сплати 19.04.2019 за 1 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.,
- по строку сплати 19.07.2019 за 2 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.,
- по строку сплати 21.10.2019 за 3 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн.,
- по строку сплати 21.01.2020 за 4 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн. за 2020 рік в ІКП по КБК 71040000 проведені щоквартальні нарахування єдиного внеску:
- по строку сплати 21.04.2020 за 1 квартал 2020року в сумі 2078,12 грн.,
- по строку сплати 20.07.2020 за 2 квартал 2020 року в сумі 1039,06 грн.,
- по строку сплати 19.10.2020 за 3 квартал 2020 року в сумі 3178,12 грн;
- по строку сплати 19.01.2021 за 4 квартал 2020 року в сумі 3300,00 грн.
Крім того, 22.12.2024р. від відповідача до суду надійшло клопотання про витребування доказів від позивача.
Відповідно до ч. 5 ст.. 77 КАС України, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
З огляду на положення ст.. 77 КАС України суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до наступного.
В матеріалах справи міститься адвокатський запит від 19.08.2024р. № 19/08/24 про надання завірених належним чином копій документів: заяви про взяття позивача на облік як платника ЄСВ, розрахунку заборгованості зі сплати єдиного внеску нарахованої позивачу що зазначено в вимозі № Ф-270538-55 У від 22.02.2021р; докази надіслання позивачу вимоги № Ф-270538-55 У від 22.02.2021р., документи, які стали підставою для нарахування заборгованості зі сплати єдиного внеску нарахованої позивачу, що зазначено у вимозі № Ф-270538-55 У від 22.02.2021р.
- за 2017 рік-8448,00 грн по строку сплати 09.02.2018;
- за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн по строку сплати 19.04.2018;
- за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн по строку сплати 19.07.2018;
- за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн по строку сплати 19.10.2018;
- за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн по строку сплати 21.01.2019;
- за 1 квартал 2019 року - 2754,18 грн по строку сплати 19.04.2019;
- за 2 квартал 2019 року - 2754,18 грн по строку сплати 19.07.2019;
- за 3 квартал 2019 року - 2754,18 грн по строку сплати 21.10.2019;
- за 4 квартал 2019 року - 2754,18 грн по строку сплати 20.01.2020;
- за 1 квартал 2020 року - 2078,12 грн по строку сплати 21.04.2020;
- за 2 квартал 2020 року - 1039,06 грн по строку сплати 20.07.2020;
- за 3 квартал 2020 року - 3178,12 грн по строку сплати 19.10.2020;
- за 4 квартал 2020 року - 3300,00 грн по строку сплати 19.01.2021.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою та стягується з нарахування пені та застосуванням штрафів.
Позивач оскаржує вимогу контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки) від 22.02.2021 року №Ф-270538-55
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).
Відповідно до ст.1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 1 статті 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.
Частиною другою статті 6 Закону №2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464-VI).
Суд зауважує, що мета участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).
Згідно статті 4 Закону №2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.
Проте, слід врахувати різний статус цих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, у випадку з найманим працівником він є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником. У свою чергу, державна реєстрація фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності є формою самостійного забезпечення працею, а тому відповідна особа одночасно є і застрахованою особою і страхувальником.
У відповідності до вимог Закону №2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.
Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Верховним Судом у постанові від 01.07.2020 року по справі № 260/81/19 викладено правову позицію, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19, а також у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа №260/358/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа №0440/5632/18) та інших.
Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску.
У п.74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2019 року у справі № 520/3939/19 вказано, що системний аналіз норм Закону № 2464-VI та Положення № 10-1 свідчить про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.
Взяття та перебування на обліку платників єдиного внеску фізичної особи - підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464-VI не передбачено.
Хоча процедура щодо обліку платників єдиного внеску й була встановлена підзаконним нормативно-правовим актом, однак у частині визначення видів платників єдиного соціального внеску вона суперечить Закону № 2464-VI, тому немає підстав вважати, що дії органу, який використовував таку процедуру, узгоджуються з принципом належного врядування, оскільки надано перевагу приписам нормативно-правового акта, нижчому за ієрархією від указаного Закону.
Відповідач не надано суду доказів того, що позивач самостійно звертався до формою 1-ЄСВ для взятя на облік, як особи, що проважить незалежну професійну діяльність, а відповідач не наділений повноваженнями самостійно брати на облік особу, яка здійснює незалежну професійну діяльність, без подання такою особою відповідної заяви та документів.
Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_2 у розмірі 969,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Златін