Справа № 340/7764/24
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7764/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Савонюка М.Я., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі відповідач 2), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 18.11.2024 року №69 (вих. №27977/03-16), сформоване в Централізованій підсистемі Призначення та виплата пенсій ІКІС ПФУ, про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати до стажу державної служби період роботи Позивача в органах податкової служби з 03.01.1994 року, перевести ОСОБА_1 на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, та здійснити нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії з дати звернення - 11.11.2024 року, виходячи з розміру заробітної плати, зазначених у довідках ГУ ДПС у Кіровоградській області від 11.11.2024 року №73 та №74 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та з 01.01.2022 отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

11.11.2024 звернувся до відповідача2 із заявою №13498 про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII). До заяви надав, зокрема, довідки Головного управлінням ДПС у Кіровоградській області від 11.11.2024 №74 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 11.06.2024 №73 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 18.11.2024 №69 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ) з підстав відсутності достатнього стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, оскільки статтею 25 цього закону визначено сім категорій посад державних службовців, залежно від яких встановлюються ранги державних службовців, а посадовим особам органів податкової служби згідно з статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.

Вважає рішення відповідача протиправним, оскільки у нього наявні всі необхідні підстави (загальний страховий стаж, стаж на посадах в органах державної служби та необхідний вік) для переведення на пенсію державного службовця. При цьому, відповідачем безпідставно не врахований період його роботи в податкових органах з 03.01.1994 по 28.02.2022 до стажу державної служби.

З цих з цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач1 надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

На обгрунтування заперечень зазначає що заява позивача від 11.11.2024 була розглянута ним за принципом екстериторіальності. За результатами розгляду заяви та доданих документів було прийнято рішення від 18.11.2024 №69 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки посадовим особам органів податкової служби згідно з статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.

З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області також надало суду відзив на позовну заяву, у якому заперечило проти задоволення позовних вимог.

На обгрунтування заперечень вказує, що позивач 11.11.2024 звернулася до Головного управління із заявою про переведення з пенсії за віком згідно Закону №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Вказану заяву було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та прийнято рішення від 18.11.2024 №69 про відмову в переведенні на пенсію відповідно до норм Закону України Про державну службу.

Звертає увагу, що оскільки ним не приймалося рішення по суті розгляду заяви, тому не є належним відповідачем у даній справі.

Зауважує, що форма та зміст доданих позивачем до заяви довідок №74 від 11.11.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та №73 від 11.11.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, не відповідає Постанові ПФУ №1-3 від 17.01.2017, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 №180/30048.

Вказує, що статтею 25 Закону №3723-ХІІ визначено сім категорій посад державних службовців, в залежності від яких, встановлюються ранги державних службовців. При цьому, позивачем, а ні до заяви про переведення на пенсію за нормами Закону України Про державну службу, а ні до позовної заяви не додано доказів віднесення займаних ним посад до відповідної категорії державної служби. У зв`язку з відсутністю у позивача 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців до 01.05.2016 підстави для переходу на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу відсутні.

З цих підстав у задоволенні позову просить відмовити.

Будь-яких клопотань від учасників справи не надходило.

06.12.2024 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградські області докази по справі.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та з 01.01.2022 отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с. 61).

11.11.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою №13498 про перехід на пенсію відповідно до Закону №889-VIII, надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням, у тому числі, довідки Головного управлінням ДПС у Кіровоградській області про заробітну плату від 11.11.2024 №74 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 11.06.2024 №73 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби (а.с. 6).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яке було визначено за принципом екстериторіальності, було розглянуто вказану заяву позивача з доданими до неї документами.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 18.11.2024 №69 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ) з підстав відсутності достатнього стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, оскільки посадовим особам органів податкової служби згідно з статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, і відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ (а.с. 8).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон №889-VIII, статтею 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, Закон №889-VIII у пункті 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" містить норму, якою встановлено, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 19.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 вказаного розділу встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем1 в основу оскаржуваного рішення покладено висновки про те, що посадовим особам контролюючих органів згідно зі статтею статтею 343-1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII. Особи, які станом на 01.05.2016 (дату набрання чинності Законом №889-VIII) не мають необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII, права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, з урахуванням вимог, визначених у пунктах 10 та 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII не мають.

Згідно з інформацією, яка міститься у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 12.04.1982 (а.с. 12-31) та вкладиша до трудової книжки НОМЕР_2 (а.с. 32-36) позивач 03.01.1994 по 28.02.2022 працював на різних посадах в органах державної податкової служби України, а саме:

- з 03.01.1994 по 31.01.1994 на посаді державного податкового інспектора відділу податків з населення ДПІ по м. Кіровограду;

- з 01.02.1994 по 13.11.1994 на посаді державного податкового інспектора відділу аудиту фізичних осіб ДПІ по м. Кіровограду;

- з 14.11.1994 по 06.03.1996 на посаді старшого державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб за конкурсом ДПІ по м. Кіровограду;

- з 07.03.1996 по 01.09.1996 на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу операційного аудиту юридичних осіб за конкурсом ДПІ по м. Кіровограду;

- з 02.09.1996 по 25.11.1996 на посаді головного державного податкового інспектора відділу оперативного аудиту юридичних осіб за конкурсом ДПА м. Кіровограда;

- з 26.11.1996 по 03.03.1997 на посаді головного державного податкового інспектора юридичного відділу ДПА у м. Кіровограді;

- з 04.03.1997 по 31.05.1997 на посаді головного державного податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб Кіровоградської ДПА;

- з 01.06.1997 по 05.06.2000 на посаді головного державного податкового інспектора відділу документальних перевірок ДПІ у м. Кіровограді;

- 09.11.1998 позивачу присвоєне спеціальне звання інспектора податкової служби 2 рангу;

- з 06.06.2000 по 30.09.2000 на посаді головного державного податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб ДПІ у м. Кіровограді;

- з 01.10.2000 по 10.01.2001 на посаді головного державного податкового інспектора відділу правового забезпечення ДПІ у м. Кіровограді;

- з 11.01.2001 по 30.09.2001 на посаді головного державного податкового інспектора відділу правового забезпечення Кіровоградської об`єднаної ДПІ;

- з 01.10.2001 по 03.11.2002 на посаді головного державного податкового інспектора відділу правового забезпечення ДПІ в м. Кіровограді;

- з 04.11.2002 по 11.08.2003 на посаді головного державного податкового інспектора відділу забезпечення роботи з судами управління правового забезпечення ДПІ в м. Кіровограді;

01.12.2022 позивачу присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 1 рангу;

- з 12.08.2003 по 13.01.2004 на посаді головного державного податкового інспектора відділу забезпечення відділу правового забезпечення ДПІ в м. Кіровограді;

- з 14.01.2004 по 21.03.2005 на посаді головного державного податкового інспектора відділу забезпечення відділу правового забезпечення Кіровоградської ОДПІ;

- з 22.03.2005 по 02.04.2006 на посаді головного державного податкового інспектора юридичного відділу Кіровоградської ОДПІ;

- з 03.04.2006 по 06.12.2006 на посаді головного державного податкового інспектора юридичного відділу ДПІ у м. Кіровограді;

- з 07.12.2006 по 01.01.2008 на посаді головного державного податкового інспектора сектору апеляцій ДПА у Кіровоградській обл.;

- 07.12.2006 позивачу присвоєно спеціальне звання радника податкової служби 3 рангу;

- з 02.01.2008 по 31.01.2012 на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора сектору апеляцій ДПА у Кіровоградській обл.;

- з 01.02.2012 по 30.06.2013 на посаді головного державного податкового інспектора відділу адміністративного оскарження управління правової роботи ДПС у Кіровоградській області;

- з 01.07.2013 по 27.10.2014 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністративного оскарження управління правової роботи ГУ Міндоходів у Кіровоградській області, як такий, що успішно пройшов стажування та присвоєно 11 ранг державного службовця;

- 01.01.2014 позивачу присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи 3 рангу;

- з 28.10.2014 по 28.02.2016 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу адміністративного оскарження управління правової роботи ГУ ДФС у Кіровоградській області;

- з 29.02.2016 по 12.02.2017 на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору досудового врегулювання спорів юридичного управління ГУ ДФС у Кіровоградській області;

- з 13.02.2017 по 21.08.2019 на посаді завідувача сектору досудового врегулювання спорів юридичного управління ГУ ДФС у Кіровоградській області;

- з 22.08.2019 по 04.01.2021 на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів та позовами платників податків, до судового врегулювання спорів та інформаційно-аналітичної роботи управління правового забезпечення ГУ ДПС у Кіровоградській області;

- з 05.01.2021 по 28.02.2022 на посаді головного державного інспектора відділу супроводження в судах податкових спорів, інших категорій, досудового врегулювання спорів та інформаційно-аналітичної роботи управління супроводження судових справ ГУ ДПС у Кіровоградській області;

Отже, станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 перебував на посаді головного державного ревізора-інспектора сектору досудового врегулювання спорів юридичного управління ГУ ДФС у Кіровоградській області.

Частина перша статті 25 Закону №3723-XII визначала, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Відповідно до статті першої Закону №3723-XII, який був чинним протягом тривалих періодів роботи позивача на відповідних посадах в органах податкової служби, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 №509-XII (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону №509-XII, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Частина сьома статті 15 Закону №509-XII визначає, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до частини восьмої статті 15 Закону №509-XII, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частина четверта статті 15 Закону №509-XII передбачає, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Тобто цією нормою було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Згідно з положеннями статті 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з абзацом другим пункту другого Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (чинного до набрання законної сили Законом № 889-VIII, далі - Порядок №283), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Крім того, частиною 18 статті 37 Закону України №3723-XII встановлено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно з пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до пунктів 343.1 - 343.2 статті 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової служби; державний радник податкової служби I рангу; державний радник податкової служби II рангу; державний радник податкової служби III рангу; радник податкової служби I рангу; радник податкової служби II рангу; радник податкової служби III рангу; інспектор податкової служби I рангу; інспектор податкової служби II рангу; інспектор податкової служби III рангу; інспектор податкової служби IV рангу; молодший інспектор податкової служби.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839, що був чинним до 16.10.2020 (далі по тексту - Порядок №839).

Згідно з пунктом 9 Порядку №839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців. Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами пункту 3 Порядку №839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку - податкового органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Тобто спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою №306.

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 у справі №21-275а13 зазначив, що аналіз положень статті 37 Закону №3723-XII, Закону №509-XII дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а, від 13.12.2018 у справі №539/1855/17, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 03.01.1994 по 28.02.2022 на посадах в органах державної податкової служби неправомірно не враховано відповідачем1 до стажу роботи на посадах державної служби.

Також, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу" - 11.11.2024 він досяг віку 62 років, станом на 01.05.2016 мав не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, страховий стаж становить 42 роки 6 місяців, тому суд дійшов висновку, що він набув право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на підставі пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.

Враховуючи наведене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.11.2024 №69 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області зарахувати до стажу державної служби період роботи в органах податкової служби з 03.01.1994, перевести позивача на пенсію та здійснити нарахування (перерахунок) та виплату такої пенсії з дати звернення, виходячи з розміру заробітної плати, зазначених у довідках ГУ ДПС у Кіровоградській області від 11.11.2024 №73 та №74 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, суд зазначає наступне.

Заяву про переведення на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу" пенсії від 11.11.2024 позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яке прийняло спірне рішення про відмову у переведенні.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. Тому у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області слід відмовити.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб?єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на викладене, суд має право визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Так, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Проте, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Як зазначено вище, оскаржуване рішення від 18.11.2024 №69 прийнято відповідачем1 з мотивів недостатності у позивача стажу державної служби внаслідок не зарахування періодів роботи в органах державної податкової служби України.

Тобто, у спірних правовідносинах відповідач1 наразі не реалізував свої повноваження щодо зарахування періодів роботи позивача в податкових органах до стажу державної служби.

Також, відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про переведення його на пенсію за Законом України "Про державну службу", відповідач1 не вирішував питання відповідності позивача іншим вимогам закону, а саме: щодо віку та страхового стажу.

При цьому, на момент вирішення судом цієї справи спору між сторонами щодо неврахування відповідачем довідок Головного управлінням ДПС у Кіровоградській області від 11.11.2024 №74 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 11.06.2024 №73 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби , ще не виникло, оскільки оскаржуване рішення було прийнято відповідачем1 з підстави не зарахування позивачу до стажу державної служби періодів його роботи на посадах в органах податкової служби, а не з підстави неврахування відповідачем1 вказаних довідок.

Таким чином, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних посад державних службовців, періоди роботи в органах державної податкової служби України з 03.01.1994 по 28.02.2022, а також повторно розглянути заяву від 11.11.2024 та вирішити питання про переведення його з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 19.12.1993 №3723-XII "Про державну службу", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

Таким чином, рішення відповідача1 не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушує права та законні інтереси позивача.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач1 приймаючи оспорюване рішення від 18.11.2024 №69, діяв не на підставі Конституції та законів України.

Відповідачем1 не доведено правомірність свого рішення, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Оскільки позов задоволено частково, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача1.

Керуючись статтями 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.11.2024 №69 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних посад державних службовців, періоди роботи в органах державної податкової служби України з 03.01.1994 по 28.02.2022, а також повторно розглянути заяву від 11.11.2024 та вирішити питання про переведення його з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 19.12.1993 №3723-XII "Про державну службу", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вулиця Бульварна-Кудряківська, 16, місто Київ, 04053) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 січня 2025 року.

Повне найменування учасників:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

Відповідач1 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вулиця Бульварна-Кудряківська, 16, місто Київ, 04053);

Відповідач2 - Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (, вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК