Справа № 240/12252/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/12252/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 24.05.2024.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачами протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Вважає, що ГУ ПФУ у Дніпропетровській області дійшов хибного висновку, що станом на 01.01.1993 документально підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 10 місяців 27 днів, шо не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796. Згідно оскаржуваного рішення, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області не зараховано до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення період з 01.09.1984 по 28.06.1988 навчання у м.Житомир, під час якого позивач щотижня приїжджав на вихідні до батьків у село Бовсуни; періоди з 23.06.1986 по 12.08.1986, з 26.01.1987 по 01.02.1987 - перебував на канікулах у селі Бовсуни, з 13.07.1987 по 05.10.1987, з 23.03.1988 по 03.05.1988 періоди проходження практики у селі Бовсуни. Однак, відповідачі вважають, що саме цими фактами спростовується інформація про постійне проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення за періоди з 06.10.1987 по 22.03.1988, з 04.05.1988 по 28.06.1988. Також відповідачами не взято до уваги довідки про періоди проживання без реєстрації у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 08.09.1987, оскільки підтвердження постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення свідченнями свідків не передбачено чинним законодавством.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.06.2024 справу призначено судді Липі В.А.

Відповідно до розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи від 26.07.2024 №157 у зв`язку з призовом з 04.07.2024 судді В. Липи на військову службу, справу №240/12252/24 передано у провадження судді Черновій Г.В.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Чернової Г.В. від 02.08.2024 прийнято справу до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На адресу суду 06.09.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку мають особи, які потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС та які працювали або проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше, ніж 3 роки. За доданими документами станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 22.06.1988 по 27.06.1988, з 08.06.1990 по 31.12.1992 становить 2 роки 6 місяців 29 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до №796-ХІІ. До періодів постійного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання з 26.04.1986 по 21.06.1988 в Житомирському сільськогосподарському технікумі, згідно диплому від 28.06.1988 серії НОМЕР_1 , оскільки м. Житомир не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. До уваги також не взято довідку від 10.05.2024 №343-а про період канікул та проходження виробничої практики, так як ці довідки спростовують інформацію про постійне проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 06.10.1987 по 22.03.1988, з 04.05.1988 по 28.06.1988. Оскільки наданими позивачем документами не підтверджено постійного проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, тому підстави для застосування до нього положень статті 55 Закону №796-ХІІ щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні. Наголошує, що спірне рішення від 22.05.2024 №01 приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, а ГУ ПФУ в Житомирській області лише повідомило позивача листом про прийняте рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, а тому позов не підлягає задоволенню.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області 19.09.2024 надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову з підстав відсутності у позивача документально підтвердженого періоду проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області) із заявою від 14.05.2024 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Відповідно до принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ у Дніпропетровській області). За результатами розгляду заяви ГУ ПФУ у Дніпропетровській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком 22.05.2024 №01, у якому зазначено, що період постійного проживання (постійної роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 10 місяців 27 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

ГУ ПФУ в Житомирській області листом від 24.05.2024 № 0600-0217-8/66323 повідомило позивачу про причини відмови в призначенні пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 5 частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач в період з 01.09.1984 по 28.06.1988 навчався в Житомирському сільськогосподарському технікумі Держагропрома УРСР, що розташований у м. Житомирі.

Позивач не заперечує той факт, що під час навчання він постійно проживав і був зареєстрований у гуртожитку технікуму в м.Житомирі, а село Бовсуни до батьків приїздив на вихідні та канікули.

Тобто, у позивача відсутня початкова величина.

Щодо проживання або відпрацювання позивачем у цій зоні радіоактивного забруднення не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області виконавчого комітету Бовсунівського старостинського округу № 474 від 10.05.2024, позивач в період з 08.09.1987 по 27.06.1988 та з 08.06.1990 і по даний час зареєстрований і постійно проживає в АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991р. №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" с. Бовсуни Лугинського Житомирської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Щодо довідки Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області виконавчого комітету Бовсунівського старостинського округу № 476 від 10.05.2024, згідно якої позивач з 26.04.1986 по 08.09.1987 проживав без реєстрації в с. Бовсуни Лугинського району Житомирської області, то суд не бере її до уваги і погоджується з доводами відповідачів, що підтвердження постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення свідченнями свідків не передбачено чиним законодавством.

При цьому, згідно даних військового квитка серії НОМЕР_2 від 23.06.1988, позивач в період з 29.06.1988 по 26.05.1990 проходив службу в лавах Радянської Армії.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач має посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_3 від 18 липня 1995 року, видане Житомирським облвиконкомом.

На виконання положень Закону № 1058-ІV постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17.

Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

На підставі викладеного, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, суд зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

При цьому, в контексті обставин цієї справи, суд також враховує, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2024 у справі № 460/19947/23.

Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року справі №572/456/17, виходячи з того, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіоактивного забруднення, наголосив, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні гарантованого добровільного відселення.

Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення, зокрема, у зв`язку із постійним проживанням в такій місцевості, з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.

Враховуючи вищевикладене та надавши правову оцінку поданим доказам, суд приходить до висновку про правомірність рішення від 22.05.2024 №01 ГУ ПФУ у Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії позивачу, оскільки з наданих суду доказів підтверджується, що позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 10 місяців 27 днів, що є не достатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Положеннями частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суб`єкта владних повноважень має бути прийнято, у тому числі, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно і розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача повністю спростовуються поясненнями та доказами, які надали відповідачі.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, код 13559341), Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

20.01.25