Справа № 348/2294/24
Суддя: Бурдун Т. А.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2294/24

Провадження № 2-а/348/3/25

16 січня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючого судді: Бурдун Т.А.

за участю секретаря судового засідання: Лейб`юк Є.В.

представника позивача : адвоката Куцого О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Надвірна справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері зебезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3017660 від 10 вересня 2024 року, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Куций О.С., звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3017660 від 10.09.2024 року, про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно постанови 10.09.2024 ОСОБА_1 приблизно о 02:30 год. на автодорозі Київ-Чоп керував транспортним засобом марки Opel Movano, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки КНОТТ 95А, д.н.з. НОМЕР_2 без наявності посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, чим порушив п.2.. Правил дорожнього руху- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким ТЗ, за що ч.2 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 3400,00 грн. Зазначив, що він є волонтером Волонтерської групи Народної самооборони Івано-Франківської області та 10.09.2024 приблизно їхав по автодорозі Чоп-Київ в сторону міста Києва транспортним засобом з причепом, щоб забрати на ремонт один із пошкоджених військових автомобілів, при наявності у нього посвідчення водія на право керування ТЗ категорії «В». Біля 02 год. 31 хв. на блокпості між Рівненською та Житомирською областями був зупинений працівниками поліції. На вимогу працівників поліції, позивач надав наявні у нього документи, після огляду яких патрульний поліції повідомив про порушення правил дорожнього руху України, а саме відсутність належної категорії в посвідченні водія для керування транспортним засобом з причепом. На аргументи позивача про наявність у нього категорії «В», яка дозволяє керувати автомобілем з причепом, вага якого не перевищує 750 кг, патрульний поліції не реагував та склав постанову.

Позивач вважає, що вимог п.2.1 ПДР України не порушував, оскільки водій з категорією «В» має право керування транспортним засобом з причепом з максимальною дозволеною масою 750 кг. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить скасувати вказану постанову та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи.

Представником відповідача 01.10.2024 через систему «Електронний суд» надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що стягнення застосоване без порушення в межах санкції ч.2 ст. 126 КУпАП, за якою позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням чинного законодавства.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.11.2024 витребувано від Управління патрульної поліції у Рівненській області матеріали адміністративної справи за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 10.09.2024 щодо ОСОБА_1 , належної якості.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача - адвокат Куций О.С. у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив їх задовільнити. Зазначив, що позивач є волонтером, під час руху був зупинений на блокпості у Рівненській області, поліцейський йому повідомив, що він не може тягнути причіп, оскільки не має відповідної категорії на право керування. Однак, позивач має відповідну категорію, оскільки маса причепа не перевищує 750 кг, тим більш, що причіп був не навантажений. Постанова позивачу була видана на руки вночі, зміст її неможливо прочитати, текст її низької якості. Витребувана судом постанова також є неналежної якості, текст якої неможливо прочитати та розібрати навіть номер та дату. Отже, оскільки така постанова не відповідає вимогам Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції № 1376, та є недопустимим доказом. На відео також працівник поліції не зазначає чим підтверджується перевищена вага. Вина ОСОБА_1 поза розумним сумнівом належними доказами не доведена, тому вважає постанову такою, що підлягає до скасування.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 72-74 КАС України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

10.09.2024 поліцейським УПП в Рівненській області Саган В.Р. винесено постанову серії ЕНА №3017660 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З пояснень позивача та викладених ним обставин у позовній заяві вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 10.09.2024 він приблизно о 02:30 год. на автодорозі Київ-Чоп керував транспортним засобом марки Opel Movano, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом марки КНОТТ 95А, д.н.з. НОМЕР_2 . У відзиві відповідачем зазначено про те, що позивач порушив п.2.1 «а» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

При цьому, в матеріалах справи наявна надана позивачем копія постанови серії ЕНА №3017660, яка є неналежної якості та з якої неможливо встановити її зміст. Як пояснив представник позивача дану постанову ОСОБА_1 отримав вночі, та вже при денному світлі було з`ясовано, що її зміст неможливо прочитати. Відповідачем на виконання ухвали суду від 13.11.2024 також не долучено вищевказану постанову належної якості.

Позивач ОСОБА_1 не погодився з даною постановою та оскаржив її до суду.

Наведене свідчить про наявність публічно-правового спору з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 23 цього Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, у тому числі, про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України, Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 2 статті 126 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає в керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або в передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до п. 2.13 ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій: В1 - квадроцикли та трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів (змінено 11.11.2020); В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; C- призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.

Пунктом 23,10 ПДР України передбачено, що буксирувати автомобілем причеп (лафет у тому числі) можна лише за умови, що останній або має власні гальма, або має фактичну масу не більше половини фактичної маси транспортного засобу, що буксирує.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, серії НОМЕР_3 від 22.09.2018р. на мікроавтобус Ореl Movano, державний номерний знак НОМЕР_1 маса без навантаження становить 1950 кг., повна маса 3500 кг; відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 04.03.2021р. на причіп марки КНОТТ 95А, державний номерний знак НОМЕР_2 маса без навантаження 500 кг., повна 2500 кг.

Враховуючи вищевказане, а також, те, що позивач керував мікроавтобусом без вантажу з порожнім причепом, у останнього були наявні правові підстави для керування транспортним засобом транспортним засобом мікроавтобусом марки Ореl Movano вагою 1950 кг. із причепом марки КНОТТ 95А, вагою 500 кг, при наявності у нього водійського посвідчення категорії «В». Наданий відповідачем відеодоказ підтверджує факт керування позивачем мікроавтобусом без вантажу з порожнім причепом.

Габаритно-ваговий контроль щодо зазначених вище транспортного засобу і причепа не проводився, відповідні докази зважування в матеріалах справи відсутні. Жодних доказів, на підставі яких поліцейський дійшов висновку про перевищення транспортним засобом та причепом загальної ваги у 3 500 кг, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3017660 від 10.09.2024 року, суду не надано.

Враховуючи, що маса автомобіля Ореl Movano, державний номерний знак НОМЕР_1 , без навантаження становить 1 950 кг, маса причепа марки КНОТТ 95А, державний номерний знак НОМЕР_2 без навантаження становить 500кг, їх загальна максимальна маса не перевищує 3500кг, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Також суд зауважує, що наявна в матеріалах справи копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3017660 від 10.09.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП є неналежної якості, з якої неможливо встановити обставини адміністративного правопорушення, а отже є недопустимим доказом.

Згідно з п.1 ч.1ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За правилами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в розумінні ст.251 КУпАП відповідачем не було подано.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Таким чином, обставини, які викладені в постанові про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню як неправомірна, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи те, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено,тому з відповідача Управління патрульної поліції у Рівненській області за рахунок бюджетних асигнуваньна користь позивача необхідно стягнути витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 605,60 грн. (а.с.19).

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частинами 1, 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява №58442/00) зазначено, що, згідно зі ст. 41 Конвенції, Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав такі документи:

- договір № 123 про надання правничої допомоги від 18.09.2024, укладений між адвокатом Куцим О.С. та ОСОБА_1 , в якому сторони погодили, що за надання послуг адвокатом, клієнт оплачує гонорар у розмірі 2000 грн. (а.с. 11);

- актом № 1 здачі-приймання виконаних робіт до вищевказаного договору, у якому визначений опис наданих послуг з їх вартістю (а.с. 13);

- квитанцію про сплату грошових коштів № 052/2024 від 20.09.2024, згідно з якою адвокатом Куцим О.С В. на підставі договору № 123 про надання правничої допомоги від 18.09.2024 прийнято від ОСОБА_1 суму 2000 гривень (а.с. 14).

Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище.

При цьому суд враховує, що представник відповідача у своєму відзиві на позовну заяву доказів неспівмірності понесених витрат на правничу допомогу не зазначив та суду не надав.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає понесені відповідачем витрати реальними та необхідними у зв`язку з наданням правничої допомоги у справі. Суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі, та вважає їх розмір розумним та співмірним із рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, а тому відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., які слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Управління патрульної поліції у Рівненській області на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 241-246, 255, 286, 295, 297 КАС України, ст. ст. 280, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері зебезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3017660 від 10 вересня 2024 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3017660 від 10.09.2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, а провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Рівненській області (місцезнаходження: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 14 А, код ЄДРПОУ - 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 2000, 00 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Рівненській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у сумі605 грн. (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Куций Олександр Степанович, адреса місця знаходження: 78400, Івано-Франківська область, м. Надвірна, вул. Руднєва, 21/47.

Відповідач: Управління патрульної поліції у Рівненській області, адреса місцезнаходження: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 14 А, .

Повний текст рішення складений 16.01.2025.

Суддя Т.А.Бурдун