Справа № 380/23432/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 рокусправа № 380/23432/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідача-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 17.10.2024 №96 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, з урахуванням підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з 10.10.2024, відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачу з 10.10.2024 підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту "г" ч. 1 статті 77 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус особи, потерпілої від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, у зв`язку із чим звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії з нарахуванням підвищення розміру пенсії на 25% на підставі пункту "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідач-1 рішенням від 17.10.2024 № 96 відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви з тих підстав, що позивач належними документами не підтвердила факт примусового переселення та застосування до неї репресій.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача-1 у перерахунку пенсії, а тому звернулася до суду за захистом порушеного права та просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 21.11.2024 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

11.12.2024 відповідача-2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, зазначивши, що до заяви про встановлення надбавки, як реабілітованій особі, ОСОБА_1 надала копію довідки від 21.04.1992 № 4/5-18590-Р про реабілітацію батьків, видану Управлінням внутрішніх справ Львівської області, в якій відсутні відомості про факт застосування репресій до неї самої.

Оскільки представленими документами не підтверджений факт примусового переселення та застосування до заявниці репресій, то право на встановлення надбавками реабілітованій відсутнє.

Наведені вище обставини, на переконання відповідача-2, є законною підставою для відмови позивачу у задоволенні позову.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримую пенсію за віком.

28.07.1977 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали шлюб, про видане свідоцтво про укладення шлюбу від 28.07.1977 серії НОМЕР_1 .

Прізвище ОСОБА_1 після шлюбу змінене на ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 має статус реабілітованої особи, передбачений Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 № 962-ХІІ, що підтверджується посвідченням за № НОМЕР_2 , виданим Львівською обласною радою 04.04.2014.

10.10.2024 позивач звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії та встановлення підвищення пенсії, як реабілітованій особі. До заяви додала: паспорт, ідентифікаційний код, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, копію посвідчення реабілітованого, копію довідки про реабілітацію батьків, копію свідоцтва про народження батьків.

Із урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 розглянуло Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області та 17.10.2024 прийняло рішення №96 про відмову в перерахунку пенсії позивача, оскільки представленими документами не підтверджений факт примусового переселення та застосування до заявниці репресій, відтак, відсутнє право на встановлення надбавки реабілітованій.

Вважаючи рішення про відмову у перерахунку пенсії протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує наступні правові норми.

Частиною першою ст. 1 Закону УРСР від 17.04.1991 № 962-XII "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (у редакції, чинній на час реабілітації позивача) необхідно вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 вказаного Закону.

Статтею 3 № 962-XII у редакції до 05.05.2018 визначено, що реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

13.03.2018 Законом України № 2325-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" внесені зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі назву, преамбулу і статтю 1 викладено в такій редакції: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Закон України № 2325-VIII набрав чинності 05.05.2018.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 № 962-XII з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 962-XII) реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24.08.1991 були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії у формах, визначених ст. 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24.08.1991 були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 ст. 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24.08.1991 за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених ст. 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24.08.1991, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до ст. 1-3 Закону № 962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29.04.1942 № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.

Положення цієї норми чітко визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.

Таким чином, до членів сімей, яких було примусово переселено, належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сімєю.

Відповідно до п. 6 "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення".

За правилами п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 (після укладення шлюбу ОСОБА_5 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

21.04.1992 Управлінням внутрішніх справ Львівської області МВС України видана Довідка №-4/5-І8590-Р, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2, 27.07.1950 виселені із села Стара Ропа Ст. Самбірського району Львівської області за рішенням особливої наради при МДБ СРСР від 14.08.1950 на спецпоселення в Іркутську область, з якого звільнені 02.07.1958.

На підставі статті 3 Закону УРСР від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" зазначені у Довідці від 21.04.1992 №-4/5-І8590-Р особи реабілітовані.

Отже, суд встановив, що батьки позивачки проживали в Іркутській області до 1958 року та згідно із Довідкою від 21.04.1992 №-4/5-І8590-Р - реабілітовані.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто позивач народилася в період, коли її батьки перебували на спецпоселенні (період з 1950 по 1958 роки).

Беручи до уваги ту обставину, що позивач належить до категорії осіб, потерпілих від репресій, оскільки є дитиною репресованих батків, яка народилася на засланні, суд вважає, що позивач має право на підвищення пенсії на 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону № 1788-XII.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 13.05.2024 №500/5507/23 та від 31.05.2024 у справі № 500/3332/23, яку суд враховує в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при вирішенні цього спору.

Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії 10.10.2024, відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним рішення від 17.10.2024 № 96 про відмову позивачу в перерахунку пенсії на підставі п. "г" ст. 77 Закону № 1788-XII, із розрахунку підвищення пенсії на 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком та зобов`язання провести такий перерахунок із дати звернення - 10.10.2024.

Щодо органу, який має вчинити дії на відновлення порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого позивачу відмовлено в перерахунку пенсії.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо вирішення питання про перерахунок пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про перерахунок пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 та від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Разом із цим, у разі надання пенсійним органом доказів, які свідчать, що спірні рішення, дії є правомірними, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене слідує зі змісту частини першої ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідач-1 належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.10.2024 № 96 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, із розрахунку підвищення розміру пенсії на 25% мінімальної пенсії за віком з 10.10.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) здійснити з 10.10.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_4 ) пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, із розрахунку підвищення розміру пенсії на 25 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна