Справа № 531/3228/24
Суддя: Попов М. С.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 531/3228/24
номер провадження 2-а/531/2/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участю секретаря Клименко Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянули у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Карлівського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №933 по адміністративне правопорушення, винесену 09.09.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000 грн., та закрити провадження у справі.

У позові йдеться про те, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210КУпАП та винесено відповідну постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Повістка чи повідомлення про розгляд справи, щодо вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП йому вручена небула. Постановою, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за ч.3 ст.210 КУпАП вигляді штрафу розмірі 17000 грн. за порушення правил військового обліку в особливий період, а саме за те, що нібито він не з`явився 16.08.2024 року до органу ведення військового обліку за повісткою, чим порушив Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів, відповідальність за що передбачена ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач вважає, що зазначена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права є необґрунтованою та підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Фактичною підставою, визначеною відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, для накладення на позивача адміністративного стягнення, була неявка позивача за повісткою. Але позивач з 15.08.2024 року по 19.08.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою медичного закладу 756/7 від 20.08.2024 року, та 26.08.2024 ОСОБА_1 було направлено на госпіталізацію у психоневрологічний диспасер. Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого №7885 ОСОБА_1 , останній знаходився на стаціонарному лікуванні та був виписаний 30.08.2024. Після лікування він самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою пояснити поважність своєї неявки 16.08.2024 року, його повідомили про те, що він оголошений у розшук і в той же день склали протокол про адміністративне правопорушення та винесли постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу в сумі 17 000 грн. Але при цьому ні протокол про адміністративне правопорушення ні постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на руки не дали. Маючи потребу в коштах на лікування , 09.09.2024 ОСОБА_1 уклав цивільно-правовий договір №09/24-7 з ТОВ «АНТАРЕС-3000», відповідно до якого надавав послуги старшого зміни охорони з 10.09.2024 по 23.11.2024 включно. Відповідно до п.2.1 Договору на ОСОБА_1 було покладено обов`язок протягом строку дії договору знаходитися та виконувати роботи на об`єкті, визначеному замовником, тому він був позбавлений можливості своєчасно оскаржити постанову ТЦК. У листопаді 2024 позивач дізнався, що Шевченківським ВДВС відносно нього відкрито виконавче провадження №76569768 та накладеного арешт на його майно та кошти. Використовуючи надане законом право, позивач звернувся до адвоката за захистом своїх прав ОСОБА_3 з яким у нього укладений договір про надання правової допомоги. При цьому, позивач не був проінформований про дату, час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, участі в її розгляді не брав, а також пояснював начальнику поважність причин, оскільки він має гіпертонічне захворювання і що саме через хворобу не міг вчасно з`явитися до ТЦК. Позивач вважає, що постанову від 09.09.2024 винесено за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення з недотриманням процедури здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. При винесенні оскаржуваної постанови не було враховано норми постанови КМУ від 28.07.2010 № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнається, зокрема, хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною(чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичом.

До позову додано клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 пропустив вказаний строк у зв`язку з перебуванням на роботі у період з 10.09.2024 року по 24.11.2024 року, на підтвердження чого додано відповідні документи. Ухвалою від 09.12.2024 дане клопотання було задоволено, строк звернення до суду поновлено.

Позивач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився. 10.12.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зазначивши обгрунтування.

У відзиві зазначено, що при винесенні начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 постанови за справою про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 № 933, в її мотивувальній частині була допущена орфографічна помилки, а саме: своїм діянням ОСОБА_1 порушив не підпункт 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, а підпункт 2 пункту 1 даних Правил. Відповідно до якого призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів. Дана орфографічна помилка при винесенні постанови за справою про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 № 933 не змінює суть скоїного позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали справи, докази окремо та в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС Українисуд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 07.08.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 виписано повістку №3368, у якій зазначено про необхідність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 16.08.2024 о 8:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 .

09.09.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову №933 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Під час розгляду справи було з`ясовано, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив правила військового обліку в особливий період, не повідомивши у належний термін орган ведення військового обліку про істотні зміни у облікових даних, що підлягають оперативному уточненню (зміні). А саме, 16.08.2024 не з`явився по повістці від 07.08.2024, порушивши своїми діями підпункт 8 (після уточнення 2) пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, за що передбачена адміністративна відповідальність визначена ч.3 ст.210 КУпАП.

Позивач вважає, що зазначена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст.210 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за орушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною 3 ст. 210 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Підпункт 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до пункту 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, резервісти та військовозобов`язані за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

У своїй позовній заяві позивач не заперечує факт належного його оповіщення 07.08.2024 та вимогу з`явитися по повістці 16.08.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує саме на наявність у нього поважних причин неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, визначений у повістці.

Згідно пункту 23 Порядку № 560, поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У свою чергу, відповідно до пункту 24 Порядку № 560 у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

На підтвердження поважності причин неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений повісткою строк, позивач зазначає, що з 15.08.2024 року по 19.08.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою медичного закладу 756/7 від 20.08.2024 року.

26.08.2024 ОСОБА_1 було направлено на госпіталізацію у психоневрологічний диспасер. Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого №7885 ОСОБА_1 , останній знаходився на стаціонарному лікуванні з 27.08.2024 та був виписаний 30.08.2024.

09.09.2024 ОСОБА_1 уклав цивільно-правовий договір №09/24-7 з ТОВ «АНТАРЕС-3000», відповідно до якого надавав послуги старшого зміни охорони з 10.09.2024 по 23.11.2024 включно. Відповідно до п.2.1 Договору на ОСОБА_1 було покладено обов`язок протягом строку дії договору знаходитися та виконувати роботи на об`єкті

Клопотанням від 23.12.2024 позивачем долучено до матеріалів справи в якості доказів копію договору №08/21-7 про надання послуг від 21.08.2024, тоді як сам долучений договір № 08/21-7 датований 21.10.2024, укладений він між ТОВ «АНТАРЕС-3000» та ОСОБА_1 , згідно умов договору позивач надавав послуги старшого зміни охорони з 21.10.2024 по 26.10.2024 включно. Відповідно до п.2.1 Договору на ОСОБА_1 було покладено обов`язок протягом строку дії договору знаходитися та виконувати роботи на об`єкті, визначеному замовником. Також клопотання просить долучити акт виконаних робіт від 26.08.2024 до договору №08/21-7, тоді як сам долучений акт датований 26.10.2024.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Відповідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не мав можливості з`явитися 16.08.2024 по повістці від 07.08.2024до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки з 15.08.2024 року по 19.08.2024 року перебував на амбулаторному лікуванні, даний факт підтверджено належним чином.

Разом з тим, позивачем належними та допустими доказами не підтверджено його неможливість у найкоротший строк, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів, адже, як зазначає сам позивач, до ІНФОРМАЦІЯ_2 він прибув лише після лікування, там йому було повідомлено, що він оголошений у розшук, складено протокол та винесено оскаржувану постанову 09.09.2024. Також, з наданих позивачем доказів не вбачається поважність причин неприбуття ОСОБА_1 за повісткою від 07.08.2024 протягом усього періоду, до часу винесення оскаржуваної постанови, на підтвердженя не надано належні та допустимі документальні докази.

Згідно викладеного вище, суд вважає, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята у спосіб, який передбачений нормами КУпАП та є обґрунтовано, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необхідність залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Тому, з урахуванням зазначеного вище, суд прийшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення слід відмовити в повному обсязі.

Що стосується судових витрат по справі, слід зазначити наступне.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з урахуванням положення ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його проголошення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 20.01.2025.

Суддя