Справа № 160/16003/24
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/16003/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бендес А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2024 року (суддя Іщенко І.М., смт. Петриківка Дніпропетровської області, повний текст рішення виготовлено 09.09.2024 року) у адміністративній справі №160/16003/24 за позовом ОСОБА_1 до Петриківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення громадянина Туреччини, суд

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_2 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Петриківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №2 від 16.05.2024 року про примусове видворення з України громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 та ніяких листів поштових повідомлень від суду не отримував; йому невідомі причини, чому суд не повідомив його засобами мобільного зв`язку та/або Інтернет (за допомогою листа на електронну пошту). Апелянт зазначив, що судом порушено ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно якого іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибрів місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Апелянт зазначив, що судом не дотримано принципу пропорційності, оскільки рішення суду не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для нього та членів його сім`ї примусове повернення/видворення до країни походження має наслідком повну зміну способу життя родини.

До суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги. З цієї підстави суд вказує, що судом надавався достатній час для зміни представника. Відсутні підстави для відкладення розгляду, адже сторони у справі та їх представники вчасно та належним чином повідомлені про дату та час проведення судового засідання.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є громадянином Туреччини, що підтверджується копією його паспорту. Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 14.06.2024 року він прибув в Україну з Республіки Туреччина у жовтні 2018 року із туристичною метою і територію України не покидав, проживав у Луганський області, де на початку повномасштабного вторгнення російських військ втратив всі документи, а також посвідку на тимчасове проживання, отримання дозволу на імміграцію в Україну не подавав. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. 15.05.2024 року працівниками Петриківського відділу Головного правління ДМС у Дніпропетровській області було винесено постанову відносно ОСОБА_1 , який знаходився в АДРЕСА_2 без документів на право проживання, накладене адміністративне стягнення за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Рішенням головного спеціаліста №2 Петриківського відділу Головного управління ДМС у Дніпропетровській області від 16.05.2024 року вирішено примусово видворити за межі території України громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Копію зазначеного рішення ОСОБА_3 16.05.2024 року отримав та зобов`язався покинути територію України, а також його було ознайомлено з вимогами ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення у примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк та роз`яснено, що рішення про примусове повернення може бути оскаржене в суді. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався ч.3 ст.3, ч.3 ст.5, статтями 17, 23, 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; пунктами 10, 14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та прийшов до висновку про те, що з моменту в`їзду, а саме із жовтня 2018 року по теперішній час ОСОБА_4 не працював, проживав на кошти, які заробляв випадковими заробітками; з питань продовження терміну перебування в Україні, оформлення посвідки на тимчасове проживання, набуття статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, до відповідних органів ДМС не звертався. Будь-які інші документи, підтверджуючі законні підстави для перебування на території України, у іноземця відсутні. Після закінчення дозволеного строку перебування з території України не виїхав. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України ОСОБА_2 притягнений до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП і ним був сплачений 21.05.2024 року добровільно штраф в розмірі 3400 грн. Суд врахував, що ОСОБА_2 не виконав у встановлений строк рішення про примусове повернення, на підставі положень ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий, що при складанні рішення від 16.06.2024 року не був присутнім адвокат або перекладач, так як останній 21.05.2024 року добровільно сплатив штраф і не звертався самостійно за правовою допомогою до адвоката, не заявляв клопотань таких до органів міграційної служби. Ксерокопія паспорту, де зазначено термін дії 29.09.2028 року ОСОБА_1 суд до уваги не прийняв, так як відсутні оригінал паспорту та довідка про дозвіл на тимчасове проживання.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином Туреччини.

Встановлено, що 15.05.2024 року Петриківським відділом Головного управління ДМС у Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП за порушення ч.1 ст.3, ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». ОСОБА_5 роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, в тому числі право на адвоката та перекладача, про що ОСОБА_2 поставив підпис.

Встановлено, що 15.05.2024 року Петриківським відділом Головного управління ДМС у Дніпропетровській області було винесено постанову відносно ОСОБА_1 (тимчасово проживає в АДРЕСА_2 без документів) про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП до штрафу у розмірі 3400 грн., який сплачений ОСОБА_6 21.05.2024 року добровільно.

Встановлено, що ОСОБА_2 16.05.2024 року надавав пояснення Петриківському відділу Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області, згідно яких він прибув в Україну з Республіки Туреччина у жовтні 2018 року із туристичною метою і територію України не покидав, проживав у Луганський області, де на початку повномасштабного вторгнення російських військ втратив паспортний документ НОМЕР_1 , виданий 05.10.2018 року терміном дії до 05.10.2019 року з власної необережності. На момент втрати він вже був недійсним у зв`язку із закінченням терміну дії. Весь цей період проживав в різних місця України без будь-яких документів, в основному там, де мав підробіток. Постійного місця проживання не мав. Останнім часом проживав у покинутому будинку в с. Куліші. До органів ДМС та посольства Туреччини для отримання документів для проживання на території України та виїзду до Туреччини чи інших країн не звертався. За оформленням документів біженця або особи, що потребує додаткового захисту, також не звертався.

Встановлено, що 16.05.2024 року Петриківський відділ Головного управління ДМС у Дніпропетровській області прийняв рішення №2 про примусове видворення з України громадянина Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Міграційний орган, посилаючись на підпункт 2.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року №150, вказував, що втративши підстави для подальшого перебування на території України громадянин Туреччини ОСОБА_2 ухилився від виїзду з України. Міграційний орган врахував, що громадянин Туреччини ОСОБА_2 своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: тривалий час перебуває на території України без документів на право проживання в Україні та не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні; відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а, отже, відсутні законні джерела отримання фінансового доходу, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзні документів, а, також, забезпечення свого перебування та проживання на території України; відсутній документ, що дає право перетину державного кордону України.

Встановлено, що копію рішення про примусове видворення ОСОБА_2 16.05.2024 року отримав, йому було розяснено право на оскарження, про що ОСОБА_2 розписався.

Відповідно до ст.1, частини 1, 3 ст.3, частинами 1, 3 ст.9, частин 1, 3, 4, 5, 8 ст.26, частин 1, 2 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом; нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до підпункту 2 п.2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року №150 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції враховує, що матеріалами справи встановлено те, що ОСОБА_2 прибув в Україну з Республіки Туреччина у жовтні 2018 року із туристичною метою і територію України не покидав, проживав у Луганський області, де на початку повномасштабного вторгнення російських військ втратив паспортний документ НОМЕР_1 , виданий 05.10.2018 року терміном дії до 05.10.2019 року з власної необережності. Весь цей період проживав в різних місця України без будь-яких документів, в основному там, де мав підробіток. Постійного місця проживання не мав. Останнім часом проживав у покинутому будинку в с. Куліші. До органів ДМС та посольства Туреччини для отримання документів для проживання на території України та виїзду до Туреччини чи інших країн не звертався. За оформленням документів біженця або особи, що потребує додаткового захисту, також не звертався. На момент прийняття 16.05.2024 року рішення №2 про примусове видворення з України та притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП паспортного документу не мав.

В матеріалах справи є копія паспорту громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який дійсний до 29.09.2028 року, однак, оригінал паспортного документу ОСОБА_6 не надано.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.11.2024 року зобов`язано Петриківський відділ Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області надати суду апеляційної інстанції копію рішення про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (у разі його прийняття) у відповідності до ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пояснення відповідно до яких підстав було прийняте рішення про примусове видворення відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (1. Є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, 2. Якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення. 3. В інших передбачених законом випадках).

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції, Головне управління ДМС України у Дніпропетровській області надало пояснення Петриківського відділу Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 12.12.2024 року №1253/3342-24, згідно якого рішення №2 про примусове видворення ОСОБА_1 з України від 16.05.2024 року приймалося відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в інших, передбачених законом випадках) без прийняття рішення про примусове повернення у зв`язку з тим, що громадянин Туреччини ОСОБА_2 своїми діями порушував законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: тривалий час перебував на території України без документів на право проживання в Україні та не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні; у нього були відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а, отже, відсутні законні джерела отримання фінансового доходу, що унеможливлювало придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів, а, також, забезпечення свого перебування та проживання на території України; були відсутні документи, що давали право перетину державного кордону України. В результаті перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 перевищив відповідний термін перебування та ухилявся від виїзду з території України, до органів міграційної служби про продовження терміну перебування на території України не звертався, чим порушив правила перебування на території України та вимоги п.3 ст.9, ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 09.09.2024 року у адміністративній справі №160/16003/24 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова