Справа № 140/13334/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13334/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги від 20.03.2024 №Ф-4739-0320У про сплату боргу (недоїмки) у сумі 17 688,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.10.2024 дізнався про арешт коштів на картковому рахунку в межах виконавчого провадження №76428813 щодо стягнення коштів на підставі вимоги ГУ ДПС у Волинській області від 20.03.2024 №Ф-4739-0320У про сплату боргу (недоїмки).

З оскаржуваною вимогою не погоджується з підстав відсутності в ній періоду, за який нараховано грошові зобов`язання, що породжує негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності.

Крім того, відповідач не врахував та діяв всупереч приписам статті 19 Конституції України, оскільки Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15 березня 2022 року №2120-ІХ надано можливість позивачу з 01 березня 2022 року і до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом 12 місяців після припинення або скасування воєнного стану не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний соціальний внесок (далі ЄСВ) за себе.

Враховуючи наведене, в зазначений період позивач не був зобов`язаний сплачувати ЄСВ, а інші періоди відповідачем не зазначаються, у зв`язку з чим вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу не ґрунтується на законі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 17.12.2024 представник відповідача позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваної вимоги, оскільки позивач 24.01.2024 самостійно подав податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця та звіт за 2023 рік, в якому відобразив ЄСВ за 2023 рік в сумі 17 688,00 грн, однак у визначені строки задекларовану суму не сплатив, внаслідок чого остання набула статусу податкового боргу. Позивач будь-яких уточнень до звітів та заяв не подавав.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 18.06.2021 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого є: 69.10 Діяльність у сфері права, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

24.01.2024 позивач подав до ГУ ДПС у Волинській області податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік та відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2023 рік, де самостійно визначив суму доходу та суму єдиного внеску у розмірі 17 688,00 грн, яка підлягає сплаті на небюджетні рахунки, за даними звітного (податкового) періоду.

20.03.2024 ГУ ДПС у Волинській області сформувало вимогу №Ф-4739-0320У про сплату боргу (недоїмки), що виникла станом на 28.10.2024 у сумі 17 688,00 грн відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі даних інформаційної системи податкових органів.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі-ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінювачів, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Так, пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку третьої групи.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, тобто й на осіб, які обрали спрощену систему оподаткування як самозайняті особи (частина 3 статті 6 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону №2464-VI).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач самостійно визначив собі базу нарахування єдиного внеску за 2023 звітний рік, що свідчить дані поданої платником податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 24.01.2024, зокрема у Додатку 1 до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску нараховано єдиного внеску за січень грудень 2023 року у сумі 17 688,00 грн.

Суд зауважує, що п. 9-19 розділу VIII Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає, що тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.

При цьому такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався.

Враховуючи, що позивач є платником єдиного податку та перебуває на спрощеній системі оподаткування, він має право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе з 01.03.2022 року.

Однак, як слідує із поданої платником податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 24.01.2024 та Додатку 1 до цієї податкової декларації Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, позивач самостійно нарахував та обчислив єдиний внесок за січень грудень 2023 року у сумі 17 688,00 грн, однак не сплатив вказану суму у визначений законом строк. Тобто, позивач не скористався правом на звільнення від сплати єдиного внеску, визначене п. 9-19 розділу VIII Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки подав податкову декларацію за 2023 рік, в якій самостійно визначив суму єдиного внеску, заповнивши рядок 21 податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця від 24.01.2024 та графу 4 Додатку 1 Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Доказів подання уточнень до цієї податкової декларації позивач суду не подав.

Відтак, на підставі цієї податкової декларації, враховуючи несплату позивачем самостійно нарахованого єдиного внеску та дані інформаційної системи податкових органів, ГУ ДПС у Волинській області правомірно сформувало вимогу від 20.03.2024 №Ф-4739-0320У про сплату боргу (недоїмки) у сумі 17 688,00 грн.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Приймаючи до уваги те, що позов не підлягає до задоволення, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 137, 139, 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код ВП 44106679) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 січня 2025 року.

Суддя Н. В. Стецик