Справа № 489/7201/24
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 489/7201/24

Перша інстанція: суддя Микульшина Г.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024, закриття справи про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

20.09.2024 позивач - ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд визнати протиправною, скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 10.09.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядовим поліції Піщанським Миколою Миколайовичем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3018248, відповідно до якої прийнято рішення застосувати до позивача адміністративне стягнення, передбачене частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Позивач посилався на те, що постанова не відповідає обставинами справи, винесена із порушенням вимог чинного процесуального законодавства та підлягає скасуванню.

Зокрема, позивач вказував, що 10.09.2024 приблизно о 7.30 год. він, рухаючись на транспортному засобі INFINITI QX80 НОМЕР_1 , власником якого є АТ «Завод «Екватор», в м. Миколаєві по шосе Баштанське на роботу в АТ «Завод «Екватор», був зупинений чоловіками у військовій формі, як виявилось, працівниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Після з`ясування обставин наявності військово-облікових документів, до вказаного припаркованого транспортного засобу близько 08.00 год. підійшов поліцейський, який не представившись та не пояснивши позивачу суть правопорушення, яке було скоєно водієм транспортного засобу на суб`єктивну думку поліцейського, не надавши жодних доказів скоєння правопорушення та не роз`яснивши права, передбачені ст. 268, КУпАП, порядок оскарження, визначений ст. 289 КУпАП, заявив вимогу надати документи на право керування та технічний паспорт на транспортний засіб. Приблизно через 40-50 хвилин поліцейський повернувся та вручив позивачу оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Як зазначав позивач, відповідно до постанови, поліцейський, начебто, зупинив транспортний засіб о 08:45:42 за порушення п. 3.4.в ПДР порушення правил користування ременями безпеки, що, на думку позивача, не відповідає дійсності, а о 08:50:58 склав постанову, якою притягнув позивача до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Позивач звертав увагу на те, що у п. 7 оскаржуваної постанови відсутнє посилання на будь-які докази, які б підтверджували факт скоєння позивачем правопорушення; поліцейський 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядовий поліції Піщанський Микола Миколайович не роз`яснював позивачу його права та обов`язки в порушення ст. ст. 268, 279 КУпАП.

Також, позивач вказував, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався), але до постанови не додано будь-яких доказів, які підтверджували б вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, тобто жодним чином не доведено правомірності свого рішення, а висновки поліцейського ґрунтуються лише на його припущеннях та суб`єктивній думці, без дослідження та об`єктивного оцінювання ситуації. За наведених обставин, позивач вказував, що при винесені оскаржуваної постанови поліцейським були порушені норми чинного процесуального законодавства, у зв`язку з чим постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024, закриття справи про адміністративне правопорушення,

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, адвокат Давидова Олена Юхимівна представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва є незаконним і необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки під час розгляду справи суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Так, апелянт вказує, що в рамках надання йому правничої допомоги, на ім`я начальника Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції 17.09.2024 адвокатом Тітусем А.В. був направлений адвокатський запит з проханням надання копій всіх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст.121 КУпАП, про які зазначено в постанові про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024.

20.09.2024 була отримана відповідь начальника управління патрульної поліції Миколаївської області №142д/41/16/01-2024 від 20.09.2024 з додатками (завірена копія постанови серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024 та DVD диск з відеозаписом з нагрудного відеореєстратора № 474192 від 10.09.2024).

Вказані докази разом з оригінальним примірником спірної Постанови, врученим інспектором поліції Піщанським М.М. Позивачу 05.12.2024 були надані суду для дослідження.

Апелянт зазначає, що відповідач разом із відзивом на позов суду надав копію спірної постанови з вчиненим рукописним дописом «БК 474192», відеозапис з нагрудного відеореєстратора № 474192 від 10.09.2024, а також відеозаписи з камер спостереження КП «Безпечне місто» (БП Баштан 1; БП Баштан 2; БП Баштан 3) отримані відповідачем на запит №19447/41/16/01-2024 від 04.10.2024 до Комунального підприємства «Безпечне місто».

На думку апелянта, під час розгляду справи судом безпідставно не було взято до уваги те, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву стверджував, що 10.09.2024 на блокпосту «Баштан» поліцейським УПП в Миколаївській області інспектором Піщанським М.М., було виявлено порушення підпункту «в» пункту 2.3 правил дорожнього руху України водієм транспортного засобу INFINITI QX80 з державним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_3 під час перевірки документів та огляду транспортного засобу відповідно до пункту 20 Постанови Кабінету міністрів України №1455 від 29.12.2021, а не під час руху транспортного засобу.

Вказані обставини, на думку апелянта, не підтверджуються доказами поданими відповідачем до відзиву, оскільки другий оригінальний примірник спірної постанови серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024, який був вручений позивачу не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеофіксацію правопорушення, тобто спірна постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Апелянт вказує, що копія постанови серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024 яка надана відповідачем у якості додатку до відповіді на адвокатський запит №142д/41/16/01-2024 від 20.09.2024, у п. 5 містить рукописний запис «БК-474192», який відсутній в оригінальному примірнику врученому позивачу, отже копія спірної постанови, яка надана суду відповідачем відрізняється від постанови врученої інспектором поліції Піщанським М.М. позивачу.

Оскільки в другому оригінальному примірнику оскаржуваної постанови врученому позивачу відсутній вищевказаний запис, то апелянт вважає, що представники управління патрульної поліції Миколаївської області вчинили підробку документу - постанови серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024, для отримання рішення суду першої інстанції на свою користь.

Також апелянт вказує на те, що посилання суду першої інстанції на положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, зафіксовані не в автоматичному режимі, а саме на пункт 5 розділу IV вказаної Інструкції, в обґрунтування правомірності дій інспектора поліції з невнесення у постанову відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, є помилковим, оскільки протирічить контексту положення вказаної Інструкції і ст. 283 КУпАП.

За наведених обставин, апелянт вважає, що відеозапис спілкування інспектора Піщанського М.М. з позивачем, записаний за допомогою технічного пристрою «БК-474192», який доданий до відзиву відповідача, є неналежним і недопустимим доказом, оскільки в оскаржуваній постанові він не зазначений, як доказ, а також він не містить фіксації вчинення правопорушення, передбаченого п. 2.3 в ПДР України, які інкримінуються позивачу і тому не може бути обґрунтуванням рішення суду. При цьому апелянт посилається те, що про необхідність дотримання вимог ст. 283 КУпАП при складанні постанов про адміністративне правопорушення вказував і Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17.

Окрім того, на думку апелянта, відсутність доказу у відповідача вчинення інкримінованого позивачу правопорушення у день винесення спірної постанови інспектором Піщанським М.М. підтверджується відповіддю відповідача на позов, в якій відповідач стверджував, що інспектор виявив правопорушення під час перевірки документів та огляду транспортного засобу, тобто не під час руху транспортного засобу, яким керував позивач, а тоді коли транспортний засіб стояв нерухомо деякий час.

Додані відповідачем до відзиву відеозаписи з камер спостереження КП «Безпечне місто» (БП Баштан 1; БП Баштан 2; БП Баштан 3) на думку апелянта також є недопустимим доказом, оскільки вони не зазначені в оскаржуваній постанові, отримані відповідачем на запит №19447/41/16/01-2024 від 04.10.2024 до Комунального підприємства «Безпечне місто», фактично через місяць після складання оскаржуваної постанови, не враховувались інспектором як доказ вчинення позивачем правопорушення і, за вказаної причини не можуть враховуватись судом, як належний і допустимий доказ. Окрім того, якість зображання на відеозаписах з камер спостереження КП «Безпечне місто» не дає можливість однозначно стверджувати про порушення позивачем п. 2.3 в ПДР України.

На думку позивача, суд першої інстанції також, в порушення норм процесуального права не врахував наведені представником позивача висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах зокрема, правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 05.03.2020, справа № 607/7987/17, від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17.

Також, апелянт просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме, витрати понесені в суді першої інстанції у розмірі 8 604,60 грн, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 604,60 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8 000,00 грн. та судові витрати за розгляд справи апеляційною інстанцією у розмірі 15 908,40 грн., які складаються зі сплати судового збору у розмірі 908,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 15 000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, УПП в Миколаївській області ДПП просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, УПП в Миколаївській області ДПП зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Так, відповідач вказує, що відповідно до п. 2.3 в) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі в розмірі 510 (п`ятсот десяти) гривень.

На думку відповідача, суд першої інстанції встановив, що оскаржуваною постановою апелянта притягнуто до адміністративної відповідальності згідно наведеного вище положення.

УПП в Миколаївській області ДПП зазначає, що в апеляційні скарзі апелянт звертає увагу, що в постанові відсутнє посилання на будь які докази, які б підтверджували факт скоєння апелянтом правопорушення, але це твердження є хибним, так як в копії наданій відповідачем постанови серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024 видно, що номер нагрудного відеореєстратора поліцейського вписано ручкою, що не є порушенням норм чинного законодавства. А з наданого відеозапису з нагрудного відеореєстратора вбачається, що номер нагрудного відеореєстратора було вписано поліцейським на 00 год. 15 хв. 23 сек. в своєму екземплярі перед тим, як він поставив свій підпис і поніс на ознайомлення позивачу.

Також відповідач вказує, що зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Наведене дає підстави для висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі. Вказане, на думку відповідача, узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі 536/583/17.

Зазначає УПП в Миколаївській області ДПП і про те, що з долученого до відзиву відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівника поліції вбачається, що інспектором поліції було дотримано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності: повідомлено причину зупинки транспортного засобу, на що позивач відповів: «Вам что прицепиться не к чему? «Поумничать решил?», (тобто фактично позивач не заперечує факту вчинення ним вказаного у постанові адміністративного правопорушення); належним чином повідомлено про свої особисті дані (прізвище і посаду); також інспектор намагався роз`яснити позивачу процесуальні права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте позивач дійсно перебив його та не став слухати, наполягав на найшвидшому винесенні поставнови.

Таким чином, відповідач вважає, що він довів правомірність своїх дій щодо притягнення апелянта до адміністративної відповідальності. В той же час, апелянтом не надано належних, достовірних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених ним позовних вимог. Сама незгода апелянта з обставинами справи та його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення апелянта від адміністративної відповідальності.

Відповідач вказує, що за приписами частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначена інформація, додатково підтверджує беззаперечний факт порушення апелянтом ПДР України, відповідно до чого інспектором було правомірно винесено оскаржувану постанову, що підтверджується і оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

З приводу відшкодування судових витрат УПП в Миколаївській області ДПП зазначає, що витрати апелянта на оплату послуг адвоката не є співмірними з складністю справи та виконаних ним робіт, а також ціною позову. Відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення апелянта притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень. Послуги адвоката не можуть коштувати 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) коп. за підготовку позову, метою якого є скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення про стягнення штрафу у сумі 510 (п`ятсот десять) гривень. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Окрім того, апелянтом не надано оформлених у встановленому законом порядку документів, які б свідчили про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідач при цьому зазначає, що дана позиція відповідача збігається з висновком колегій Верховного суду України у справі №826/1216/16 від 27.06.2018; у справі №466/9758/16-ц від 09.06.2020; у справі №199/3939/18-ц від 15.04.2020.

Також можна зазначити, що справа є малозначною, окрім того, адміністративні правопорушення за непристебнуті ремені є типовими справами та не потребують вивчення та аналізування великої кількості інформації. Отже підготовка цієї справи не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи. Таким чином, на думку відповідача, вимога апелянта є неспівмірною заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді першої інстанції та тривалість судових засідань), тим паче розгляд справи відбувався в спрощеному порядку без виклику сторін, це означає, що представник позивача навіть не відвідував судові засідання, а надані ним докази понесення витрат на правову допомогу не є належними та допустимими доказами.

У додаткових поясненнях від 02.01.2025, апелянт зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач фактично не погоджується з явними фактами порушень своїх обов`язків поліцейським Піщанським М.М. під час винесення спірної постанови серії ЕНА № 3018248 від 10.09.2024, тлумачить положення чинного законодавства на свою користь щодо наявності доказів на підтвердження вини апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення з метою отримання позитивного судового рішення на свою користь.

На думку апелянта, твердження відповідача, що нібито положення статті 251 КУпАП надає право поліцейському, як посадовій особі правоохоронного органу наділеної правом розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати стягнення, використовувати будь-які докази на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, у тому числі, які в порушення положення ст. 283 КУпАП не зазначені поліцейським у спірній постанові і, навіть ті, які отримані відповідачем через місяць після складання спірної постанови, є хибним, оскільки протирічить чинному законодавству, яке регулює дані правовідносини.

Також апелянт вказує, що посилання відповідача на зразок постанови (Додаток 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 5 розділу IV), у якому нібито не передбачено внесення до постанови відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, є хибним, оскільки п. 7 зразка постанови передбачений для внесення в нього інформації про додатки до постанови, які є доказами вчинення правопорушення і були предметом розгляду адміністративної справи. Окрім того, Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі з додатками не протирічить положенню ст. 283 КУпАП, а навпаки, положення п.п. 1, 2 розділу IV зобов`язують поліцейського дотримуватись положень вказаної статті і зазначати в постанові відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався). За такого, на думку апелянта, якщо такі відомості в постанову поліцейським не внесені то, виходячи з положень вищевказаних норм чинного законодавства та правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 24.01.2019 справа № 428/2769/17, посилання відповідачем на відеозапис зроблений поліцейським на відеореєстратор «БК-474192» не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

На думку апелянта, твердження відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що нібито номер нагрудного відеореєстратора поліцейський Піщанський М.М. вписав в постанову відразу після її роздруківки і це нібито підтверджується відеозаписом (фрагмент відеозапису 00 годин 15 хвилин 23 секунда) не відповідає дійсності, оскільки кадр відеозапису зазначений відповідачем не фіксує даний факт (Додаток № 2 до пояснень на відзив), а відсутність запису про використання відеореєстратора у другому примірнику спірної постанови врученої апелянту, підтверджує той факт, що у перший примірник спірної постанови вказані данні були внесені працівниками поліції після вручення другого примірника апелянту.

Апелянт звертає увагу на те, що відеозапис на нагрудний відеореєстратор «БК-474192» поліцейський Піщанський М.М. розпочинає о 08:38:50. У цей час транспортний засіб INFINITI QX80 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в якому знаходився апелянт, стоїть нерухомо до 08:45:42, коли поліцейський ОСОБА_4 нібито виявив порушення п.2.3. в ПДР, вчинене апелянтом. Надалі о 08:40:32 підходить до транспортного засобу апелянта і не представляючись йому вимагає надання водійського посвідчення і реєстраційний документ на транспортний засіб. З 08:44:06 по 08:44:39 між поліцейським ОСОБА_4 та іншим невідомим поліцейським відбувається діалог. Під час цього діалогу невідомий поліцейський задає запитання ОСОБА_4 , навіщо він забрав документи? ОСОБА_4 відповідає, що буде писати постанову. Невідомий поліцейський запитує його, за що? ОСОБА_4 йому відповідає, що за ремінь, тому, що позивач просто йому нагрубив. Вказане на думку апелянта, підтверджує відсутність доказів скоєння інкримінованого йому адміністративного правопорушення та упередженого ставлення поліцейського Піщанського М.М. по відношенню до нього.

Щодо незгоди відповідача з розміром витрат апелянта на правову (правничу) допомогу, з посиланням на неспіврозмірність суми штрафу за інкриміноване правопорушення, то апелянт зазначає про безпідставність зауважень відповідача про те, що зазначені позивачем у позові витрати на оплату послуг адвоката є не співмірними з складністю справи та виконаних ним робіт, а також ціною позову» вважаючи, що розмір накладеного штрафу у сумі 510 грн. є ціною позову, а справи про правопорушення передбачені ч. 5 ст. 121 КУпАП є малозначними, типовими та не потребують вивчення та аналізування великої кількості інформації.

Апелянт вказує, що інспектор поліції являючись представником органу державної влади наділений певними повноваженнями зобов`язаний діяти лише, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Проте, перебуваючи у нерівному положенні по відношенню до позивача інспектор поліції, як суб`єкт владних повноважень грубо порушив права позивача на захист своїх прав на професійну правничу допомогу наголошені ст. 59 Конституції України. Тому відновлення порушених прав потребує певної правової процедури, що передбачає витрат не тільки часу, а також і матеріальних. Також апелянт зазначає, що розмір витрат на правову (правничу) допомогу регулюється Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і на підставі цього закону узгоджується між адвокатом і клієнтом, тому передбачений КУпАП розмір штрафу за інкриміноване правопорушення не може впливати на розмір витрат на правову (правничу) допомогу, оскільки визначається кількістю витраченого часу на дії адвоката для захисту та поновлення порушених прав клієнта.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.09.2024 серії ЕНА №3018248, вказано:

- дата розгляду справи 10.09.2024 о 08:50:08;

- місце розгляду справи Миколаївська, Миколаївський, шосе Банштанське

- посада, спеціальне звання та ПІБ особи, яка розглядає справу - поліцейський 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядовий поліції Піщанський Микола Миколайович

- особа щодо якої розглядається справа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 ;

- транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність) - INFINITI QX80, НОМЕР_1 , АТ «Завод «Екватор»;

- часта місце скоєння, суть і обставини правопорушення 10.09.2024, 08:45:42 (шосе Баштанське км). Водій керуючи вище вказаним ТЗ обладнаному засобами пасивної безпеки, не був пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.в. ПДР. ч. 5 ст. 121 КУпАП;

- прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу штраф 510 грн;

- до постанови додається(пункт 7) інформація відсутня; наявний підпис особи, яка винесла постанову ОСОБА_4 ;

- права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 209 КУпАП мені роз`яснення наявний підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності;

- наявний підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про отримання копії постанови ОСОБА_1 .

Отже, в оскарженій постанові, яка виготовлена шляхом роздрукування з технічного пристрою, не зазначено відомостей про пристрій, на який здійснювалася фіксація правопорушення, проте, в копії постанови наданій, в розділі «час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» міститься рукописний допис БК 474192, також в цій копії постанови містяться підписи ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, дослідивши відеозаписи (з нагрудної камери поліцейського та з БП «Баштанка»), встановив, що відповідно до цих записів, водій (апелянт) транспортного засобу INFINITI QX80, НОМЕР_1 , під час руху через блок пост не був пристебнутим ременем безпеки, а у розмові з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову, після повідомлення суті правопорушення, не заперечуючи вчиненого правопорушення, наполягав на найшвидшому винесенні постанови.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджений матеріалами справи та не спростований доводами, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

За приписам ст. 4 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху належить, окрім іншого встановлення Правил дорожнього руху.

Так, Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 затверджені Правила дорожнього руху (надалі ПДР).

Відповідно до п. 1.3 розділу 1 «Загальні положення» ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів викладені у розділі 2 ПДР.

Так, відповідно до підпункту «в» пункту 2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Частиною 5 статті 121 КУпАП встановлено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися такими засобами пасивної безпеки, зокрема бути пристебнутим ременем безпеки, а порушення правил користування ременями безпеки, зокрема керування автомобілем без використання ременя безпеки, тягнена за собою адміністративну відповідальність у вигляді штрафу, що передбачено ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом (п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП).

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі частина 5 статті 121 КУпАП). При цьому, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як встановлено частиною 3 ст. 254 КУпАП протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Частинами 1, 3, 4, 7 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Також визначено, що протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У такому випадку уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За припасами частини 1 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

За припасами частини 2 ст. 283 КУпАП, Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Наказом міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853,

Затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі Інструкція №1395).

Так, Інструкція №1395 визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п. 1 розділу І Інструкції №1395).

Пунктом 4 розділу І Інструкції №1395, встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною 5 статті 121 КУпАП.

За приписами п. 2 розділу ІІІ Інструкції №1395, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема ч. 5 ст. 121 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 222 КУпАП (п. 3 розділу ІІІ Інструкції №1395).

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП (п. 4 розділу ІІІ Інструкції №1395).

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (п. 8 розділу ІІІ Інструкції №1395).

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (п. 1 розділу IV Інструкції №1395).

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП (п. 2 розділу IV Інструкції №1395).

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції (абз. 1 п. 5 розділу IV Інструкції №1395).

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП) (абз. 5 п. 5 розділу IV Інструкції №1395).

Отже, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо відсутності в оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі, в той час як оскаржувана постанова в цій справі стосується правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо не роз`яснення йому, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, прав, передбачених ст. 268 КУпАП, оскільки такі доводи спростовані матеріалами справи, зокрема підписом апелянта в примірнику оскаржуваної постанови, яка залишилась у відповідача, про роз`яснення апелянту його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а також відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського, про що також вказав і суд першої інстанції.

Крім того, з долученого до відзиву відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, як правильно встановив суд першої інстанції, вбачається, що інспектором поліції було дотримано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Стосовно доводів апелянта, щодо відеозаписів, наданих відповідачем, які апелянт не вважає належними та допустими доказами вчинення апелянтом адміністративного правопорушення через відсутність запису про такі відеозаписи в оскаржувані постанові, апеляційний суд зазначає про їх відхилення з огляду на таке.

Надані відповідачем докази відеозаписи, є доказами на підтвердження обставин якими обґрунтовуються заперечення проти позовних вимог. Вказані докази містять інформацію щодо предмету доказування, а саме правомірності дій поліцейського щодо притягнення апелянта до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Вказані докази є такими, що спростовують обставини (факти), якими обґрунтовані позовні вимоги.

Отже, надані відповідачем докази - відеозаписи, є належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні ст. ст. 74, 75, 76 КАС України.

За встановлених фактичних обставин в цій справі, які підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, адже оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей щодо наявності обставин які виключають відповідальність апелянта за порушення вимог підпункту «в» пункту 2.3 ПДР.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 05.03.2020, справа №607/7987/17, від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 30.05.2018 у справі №337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, апеляційний суд відхиляє, як помилкове, оскільки фактичні обставин в справі, яка переглядається апеляційним судом, є іншими, адже факт вчинення апелянтом правопорушення зафіксоване не нагрудною камерою поліцейського, а камерами спостереження БП «Баштанка», а запис з нагрудної камери поліцейського містить відомості про роз`яснення апелянту суті вчиненого ним правопорушення та відсутність заперечень з цього приводу з боку апелянта.

Отже, доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо клопотання апелянта стосовно розподілу судових витрат понесених апелянтом в суді першої та апеляційної інстанції, апеляційний суд зазначає, що в силу приписів ст. 139 КАС України, таке клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2-12, 72-79, 242, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2024 року у справі №489/7201/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 20.01.2025

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький