Справа № 120/13156/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

20 січня 2025 р. Справа № 120/13156/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про відвід судді у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними та скасування протоколу виборчої комісії з виборів ректора закладу вищої освіти Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №17 від 10.04.2024 року та наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про призначення Петрушенко В.В." від 30.05.2024 року

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними та скасування протоколу виборчої комісії з виборів ректора закладу вищої освіти Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №17 від 10.04.2024 року та наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про призначення Петрушенко В.В." від 30.05.2024 року.

20.01.2025 року позивачем подано заяву про відвід судді.

Обґрунтовуючи підстави для відводу судді Дончика В.В. позивач зазначила, що Дончик В.В. відмовляючи в задоволенні клопотань про витребування додаткових доказів, призначення почеркознавчої експертизи, залучення у справу третьої особи, визнання доказів неналежними, долучення додаткових доказів до матеріалів справи перешкоджає їй належно виконати свій обов`язок щодо доказування, чим порушує принцип справедливості, неупередженості та законності.

Крім цього, позивач вважає, що суддею порушено її право на участь у судовому засіданні, оскільки судом відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на іншу дату, проведено підготовче судове засідання та розглянуто клопотання про витребування доказів, проведення почеркознавчої експертизи за її відсутності. Позивач вважає, що вказаними діями головуючий суддя порушив право позивача на справедливий судових розгляд.

На переконання позивача, наведенні обставини викликають сумнів в неупередженості та безсторонності судді Вінницького окружного адміністративного суду Дончика В.В під час розгляду даної справи.

З приводу заявленого клопотання про відвід судді, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 цієї Статті, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

В силу положень частини 1, 2 статті 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.

Як на підставу для відводу судді, позивач посилається на те, що головуючий суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності (пункт 4 частини 1 статті 36 КАС України).

Водночас для розкриття змісту вказаних правових підстав доцільно звернутись до Кодексу суддівської етики, міжнародних стандартів поведінки судді та практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до статті 15 зазначеного Кодексу неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Більш повний критерій об`єктивності пояснюється у Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року №2006/23.

Згідно з пунктом 2.5 вказаних Принципів суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення. До числа таких справ належать, серед інших, випадки, коли:

(a) суддя насправді відчуває прихильність або упередженість щодо однієї зі сторін або має особисту інформацію щодо спірних доказових фактів, пов`язаних зі справою;

(b) раніше при розгляді того ж самого спору суддя виступав як юрист або залучався як важливий свідок; або

(c) суддя або хтось із членів сім`ї судді матеріально зацікавлений у певному результаті розгляду справи.

У справі "Газета Україна-Центр проти України", заява №16695/04, рішення від 15.07.2010 року, пунктом 28, 31, 32, Європейський суд з прав людини вказав на те, що:

- існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993 року, пунктом 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42);

- у контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 07.08.1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III).

Отже, при наданні оцінки об`єктивності судді під час здійснення правосуддя необхідно розрізняти два критерії:

1) об`єктивна безсторонність, яка полягає у встановленні фактів, які можуть ставити під сумнів незалежність судді;

2) суб`єктивна безсторонність, яка полягає у відсутності упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

При цьому, особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного (згадане вище рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 42).

Також практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

Таким чином, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно встановити наявність відповідних вищезазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом дотримання процесуальних прав, свобод та інтересів сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо). Інакше, особиста безсторонність суду (судді) презюмується.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід судді, сумніви в об`єктивності та неупередженості судді виникли у позивача через відмову суду в задоволенні клопотань про витребування додаткових доказів, про витребування додаткових доказів, призначення почеркознавчої експертизи, залучення у справу третьої особи, визнання доказів неналежними, долучення додаткових доказів до матеріалів справи, що на думку позивача перешкоджає їй належно виконати свій обов`язок щодо доказування та обґрунтування позову.

Суд зауважує, що посилання заявника на прийняті процесуальні рішення та надання оцінки діям судді під час розгляду справи, не може свідчити про упередженість та заінтересованість судді, а лише вказує про його незгоду з прийнятими рішеннями.

Крім того, слід наголосити, що відповідно до частини 4 статті 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Вищезазначена правова позиція неодноразово висловлена в рішеннях Великої Палати Верховного Суду та Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду у постанові від 14.02.2018 року по справі №523/5348/17, у постанові від 09.08.2018 року по справі №9901/573/18, у постанові від 16.08.2018 року по справі №826/23651/15, у постанові від 01.10.2018 року по справі №9901/673/18, у постанові від 18.10.2018 року по справі №800/445/16.

Щодо розгляду справи за відсутності позивача, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту протоколу судового засідання від 16.01.2025 року, ухвалою суду від 16.01.2025 року постановленою без виходу судді до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд керувався наступними мотивами.

Відповідно до частини 2 статті 241 КАС України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Згідно частини 7 статті 243 КАС України, ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

Разом з тим, з матеріалів справи з`ясовано наступний хід процесуального руху справи в суді.

Так, ухвалою суду від 21.10.2024 року відкрито провадження у даній справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 07.11.2024 року.

Ухвалою суду від 07.11.2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено. Наступне судове засідання призначено на 19.11.2024 року.

Ухвалою суду від 19.11.2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено. Наступне судове засідання призначено на 26.11.2024 року.

Ухвалою суду від 26.11.2024 року відкладено підготовче судове засідання. Наступне судове засідання призначено на 19.12.2024 року.

Ухвалою суду від 19.12.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 27.12.2024 року.

27.12.2024 року позивачем подано клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 27.12.2024 року.

Ухвалою суду від 27.12.2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено. Наступне судове засідання призначено на 16.01.2025 року.

16.01.2025 року позивачем вдруге подано клопотання про відкладення розгляду справи, не задоволення якого, стало підставою для виникнення у неї сумнівів в упередженості судді Дончика В.В.

Закон допускає розгляд справи за відсутності учасника справи лише за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання (частина 1 статті 205, частина 3 статті 268 КАС України).

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини неповідомлення осіб, які беруть участь у справі, про судове засідання у визначеному законом порядку порушує принцип процесуальної рівності сторін та не відповідає змісту пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположених свобод (справа "Лазаренко та інші проти України", "Віктор Назарекно проти України", "Болюх та інші проти України" тощо).

Крім того, в силу приписів пункту 1 частини 2 статті 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Вимоги ідентичного змісту закріплено у частині 1 статті 223 КАС України.

Таким чином, суд зобов`язаний відкласти розгляд справи у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В іншому разі порушуватиметься право особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції.

Водночас, згідно з частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, в силу положень частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Отже, учасники справи, окрім наявних у них прав, наділені також певними процесуальними обов`язками, що кореспондуються з правами інших осіб, які беруть участь у справі, та дають змогу здійснювати ефективний розгляд справи судом.

При цьому, процесуальні права і обов`язки будь-якої особи, яка бере участь у справі, враховуючи принцип рівності, не можуть визнаватися більш або менш важливими ніж права і обов`язки іншої особи, яка бере участь у справі.

Разом з тим, пунктом 2 частини 3 статті 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

В даному випадку, враховуючи повторну неявку позивача та представника позивача у судове засідання, у судді Дончика В.В., в силу положень пункту 2 частини 3 статті 205 КАС України, з метою забезпечення дотримання встановлених строків розгляду справи, виник обов`язок з розгляду справи за відсутності позивача та представника позивача. Таким чином, ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження обставин, які б об`єктивно викликали обґрунтовані сумніви в неупередженості судді.

Отже, заява про відвід судді зводиться виключно до незгоди позивача з процесуальними рішеннями суду та не дає підстав стверджувати про пряму чи опосередковану заінтересованість суді у результаті розгляду цієї справи і не може свідчити про наявність обставин, які могли б викликати сумнів у його безсторонності, неупередженості або об`єктивності при розгляді даної конкретної справи.

Як вже зазначалось судом вище, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 КАС України).

Відповідно до положень частини 3, 4 статті 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Таким чином, враховуючи, що заява про відвід ґрунтується лише на суб`єктивних сумнівах та незгоди позивача з процесуальними рішеннями суду, переконливих підстав для таких сумнівів, позивачем не наведено, суд приходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу та необхідність вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу та передання справи для вирішення питання про відвід в порядку, встановленому частиною 1 статті 31 КАС України.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 248, 256 КАС України, -

у х в а л и в :

Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді.

Передати адміністративну справу №120/13156/24 для визначення у порядку, встановленому частиною 1 статті 31 КАС України, судді, яким буде здійснено вирішення питання про відвід.

Ухвала суду першої інстанції оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Дончик Віталій Володимирович