Справа № 560/18571/24
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

20 січня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом від 12.12.2024 до Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

Позов мотивований тим, що відповідач при визначенні надбавки за науковий ступінь та вчене звання протиправно не обчислив доплату за науковий ступінь у розмірі 15 % посадового окладу та за вчене звання - 25 % посадового окладу відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту" № 1556-VII.

Ухвалою суду від 16.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду поступив відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що відсутні підстави для обчислення доплати за науковий ступінь у розмірі 15 % посадового окладу та за вчене звання - 25 % посадового окладу.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Відповідно до витягу з Наказу ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького №22-ОС від 14.01.2020 позивача звільнено з військової служби з 20.01.2020.

В період з 01.03.2018 по 20.01.2020 відповідач проводив позивачу доплату за науковий ступінь та за вчене звання у розмірі 5%.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про вищу освіту" № 1556-VII від 01.07.2014 (далі - Закон № 1556-VII) законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України Про освіту, Про наукову і науково-технічну діяльність, цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Виходячи зі змісту пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 1556-VII, вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 1556-VII, державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти зі специфічними умовами навчання). Особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників. Водночас, основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України Про вищу освіту.

Згідно з підпунктом 8 пункту 2 розділу XV Прикінцеві та перехідні положення Закону №1556-VII після набрання чинності цим Законом науковий ступінь кандидата наук прирівнюється до наукового ступеня доктора філософії, а вчене звання старшого наукового співробітника до вченого звання старшого дослідника.

Частиною 2 статті 59 Закону №1556-VII визначено, що науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника 25 відсотків посадового окладу, професор 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.

З системного аналізу вищевказаних нормативно-правових актів вбачається, що законодавством передбачено створення вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти зі специфічними умовами навчання). Особливістю їх правового статусу є те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, до яких не відноситься визначення матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників. Водночас основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є Закон України Про вищу освіту.

Отже, вказаними нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання безвідносно до того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи звичайним закладом вищої освіти.

Згідно Диплому серії ДК №058507 ОСОБА_1 присуджено науковий ступінь кандидата психологічних наук.

Відповідно до Атестата серії АС №008029 рішенням Вищої атестаційної комісії України від 31.05.2011 ОСОБА_1 присвоєно вчене звання старшого наукового співробітника.

Національна академія Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, в якій позивач проходила військову службу, є вищим військовим навчальним закладом.

З урахуванням вище викладених висновків, суд вважає, що розрахунок грошового забезпечення позивача як колишнього наукового працівника такого закладу, має здійснюватися з урахуванням вимог, в тому числі, статті 59 Закону України "Про вищу освіту".

Тобто, відповідач не довів правомірності встановлення позивачу доплати за науковий ступінь та за вчене звання у розмірі 5%.

Крім цього суд вважає, до спірних правовідносин за участю позивача, як до науково працівника вищого військового закладу, мають застосовуватися приписи Закону України Про вищу освіту, якими, зокрема ч. 2 ст. 59, установлено доплати за науковий ступінь у розмірах не менше ніж 15 відсотків посадового окладу та за вчене звання 25 відсотків.

На переконання суду те, що позивач є військовослужбовцем та на нього поширюються правові гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не нівелює його право на отримання доплати за науковий ступінь у розмірі, що встановлений ст.59 Закону України "Про вищу освіту".

Суд зауважує, що правила визначення доплати за науковий ступінь, установлені пп.2 п.6 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, поширюються на всіх військовослужбовців, які мають такі наукові ступені та вчені звання, у той же час для тих військовослужбовців, які проходять службу у вищих військових навчальних закладах, така доплата має встановлюватися з урахуванням мінімальних гарантій, що передбачені ст. 59 Закону №1556-VII.

Частиною 3 статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Виходячи з наведених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання у спірних правовідносинах слід застосовувати норму ч. 2 ст. 59 Закону №1556, а не положення підзаконного акта пп.пп. 2, 3 п. 6 Постанови № 704.

Отже при визначенні надбавки за науковий ступінь та вчене звання позивачу необхідно застосовувати доплату за науковий ступінь у розмірі 15 % посадового окладу та за вчене звання - 25 % посадового окладу відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону № 1556-VII.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що дії відповідача щодо незастосування положень ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту" при встановленні та обчисленні позивачу надбавки за науковий ступінь і надбавки за вчене звання є протиправними.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького щодо незастосування положень ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту" при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 надбавки за науковий ступінь і надбавки за вчене звання в розмірі 5%.

Зобов`язати Національну академію Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького перерахувати та доплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.03.2018 по 20.01.2020 (а також інші належні за цей період додаткові види грошового забезпечення) з врахуванням надбавки за науковий ступінь у розмірі 15 % посадового окладу та за вчене звання - 25 % посадового окладу відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про вищу освіту", з урахуванням виплачених сум.

Судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 січня 2025 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_1 (вул. Шевченка, 46,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29007 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )

Головуючий суддя А.І. Петричкович