Справа № 754/14904/24
Суддя: Сенюта В. О.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/24/25
РІШЕННЯ

Іменем України

20 січня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в особі головуючого-судді Сенюти В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Адміністративний позов обґрунтовує наступним:

13 червня 2024 року співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювали оповіщення військовозобов`язаних по АДРЕСА_1 . При перевірці військово-облікових документів позивач повідомив, що він стоїть на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , облікові дані уточнені. На підтвердження чого позивач пред`явив: тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 в якому стоїть штамп про взяття військовозобов`язаного на військовий облік 24.02.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 та напис про визнання 04.02.2024 ВЛК ЗС України тимчасово непридатним до військової служби до 17.03.2024; витяг з наказу Мінекономіки від 13.05.2024 року №12462 про бронювання - відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 13.11.2024 на підставі п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Співробітниками відповідача було повідомлено про відсутність в реєстрі даних про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу, вручено повістку з метою уточнення облікових даних. Співробітники відповідача повідомили, що позивач може з`явитися по повістці в ТЦК за місцем свого військового обліку для уточнення даних. На виконання свого військового обов`язку, в межах вказаного в повістці строку, а саме 15 червня 2024 року позивач прибув за місцем свого військового обліку - в ІНФОРМАЦІЯ_2 де підтвердили, що зафіксували його прибуття по повістці. 15 червня 2024 року з метою уточнення даних про стан здоров`я ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було видано направлення на проходження медичного огляду військово- лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29 серпня 2024 року.16 червня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів були внесені дані про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу, тобто ці дані стали доступні для інших державних органів та ТЦК. Електронний військово-обліковий документ, сформований в «ІНФОРМАЦІЯ_12» після внесення даних в Реєстр 16 червня 2024 року. Також, 29 серпня 2024 року, у вказаний у направленні строк. позивач пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатом уточнення облікових даних та проходження ВЛК 29 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу видано військово-обліковий документ №6. При цьому, 12 жовтня 2024 року при перевірці документів на вулиці в Дніпровському районі м. Києва працівник поліції повідомив позивачу, що на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 його включено в базу даних осіб, які перебувають в розшуку. Для з`ясування причин включення в базу даних осіб, які перебувають в розшуку, позивач прибув цього ж дня - 12 жовтня 2024 року в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , де йому було повідомлено, що позивач не прибув 16.06.2024 о 08 год. 30 хв. за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, зазначений в повістці. 12 жовтня 2024 року відповідачем в присутності позивача було розглянуто адміністративну справу, складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП., та винесено постанову № 24 про притягнення позивача, до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. Позивачем були надані письмові пояснення безпідставності звинувачення в порушенні законодавств про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та оголошення в розшук, проте вони враховані не були. Позивач вважає протиправними дії відповідача по направленню звернення до Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 13.08.2024 №8895, на підставі якого позивача включено в базу даних осіб, які перебувають в розшуку, а постанову № 24 від 12.10.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП - незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Посилаючись на викладені обставини справи, позивач просить суд:

- скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 , № 24 від 12 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 по направленню звернення до Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 13.08.2024 №8895, на підставі якого ОСОБА_1 включено в базу даних осіб, які перебувають в розшуку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинити дії з метою виключення органами Національної поліції ОСОБА_1 з бази даних осіб, які перебувають в розшуку.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.10.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

18.11.2024 представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду подано відзив на позовну заяву. Відповідач не погоджується з позовними вимогами з наступних підстав. Факт нез`явлення позивачем до відповідача 16.06.2024 за отриманою повісткою підтверджується самим позивачем і в позові, і в поясненнях, які надавалися позивачем відповідачу при притягнені позивача до адміністративної відповідальності. Позивачем вимоги законодавства про мобілізацію щодо з`явлення до відповідача за отриманою повісткою (викликом), не дотримані. Позивач про причини нез`явлення за отриманою повісткою відповідача не повідомив ні в день неприбуття, ні згодом. В зв`язку із вчиненням позивачем адміністративного правопорушення за ст.210-1 КУпАП, в порядку ст. 259 КУпАП відповідач 13.08.2024 звернувся до органів Національної поліції із зверненням №8895 для доставлення, в тому числі, позивача до відповідача для складення протоколу про адміністративне правопорушення. Лише після виявлення позивачем факту перебування в розшуку осіб, які вчинили адміністративні правопорушення за ст. ст. 210, 210-1 КУпАП, позивач був змушений прибути до відповідача для з`ясування питання перебування в розшуку. При притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем було дотримано усі вимоги законодавства, доказів протиправних дій відповідача позивачем не надано. Оскільки позивач не повідомив відповідача про причини неявки, а у відповідача не було інформації щодо наявності чи відсутності у позивача поважних причин неявки, відповідач цілком правомірно склав протокол і притягнув до адміністративної відповідальності позивача з моменту його виявлення - 12.10.2024, коли позивач був доставлений до відповідача.

08.01.2025 позивачем до суду подано відповідь на відзив. Позивач вважає, що поданий відповідачем відзив на позовну заяву не доводить правомірності постанови № 24 від 12.10.2024 та оскаржуваних дій відповідача. Відповідачем разом з відзивом подані не всі матеріали справи про адміністративне правопорушення позивача, за ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме: із вказаного у протоколі про адміністративне правопорушення від 12.10.2024 переліку додатків суду надані лише пояснення ОСОБА_1 . Повістка №ВД-45634 та копія звернення до Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 13.08.2024 №8895 відповідачем не подані, причини їх ненадання у відзиві не вказані. Ненаданням без поважних причин всіх наявних у нього документів по справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, вводить суд в оману, не спростовує доводи позовної заяви, чим підтверджує їх обгрунтованість. Крім того, факт виконання позивачем свого військового обов`язку перед державою в строк до 16.06.2024 по повістці від 13.06.2024 року був викладений позивачем у своїх поясненнях при оформленні адміністративного протоколу 12.10.2024 та підтверджується доданими до позовної заяви доказами. Таким чином, нез`явлення позивача по повістці від 13.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не призвело до завдання шкоди інтересам держави у сфері оборони, військовий обов`язок позивача перед державою виконаний за допомогою ІНФОРМАЦІЯ_2 (за місцем військового обліку), а отже постанова № 24 від 12.10.2024 підлягає скасуванню як така що винесена за відсутності складу адміністративного правопорушення та всупереч нормам законодавства України.

Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши надані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.10.2024 відносно ОСОБА_1 складено протокол б/н про адміністративне правопорушення.

12.10.2024 постановою №24 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , не прибув за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, зазначений у повістці отриманій 13.06.2024, чим порушив вимоги ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абз. 2 ч.1 та абз.8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» та Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до даних з додатку «ІНФОРМАЦІЯ_12» ОСОБА_1 оновив свої дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів 19.06.2024 (дані уточнено вчасно), зареєстрований у АДРЕСА_2 ; бронювання до 13.11.2024.

Щодо вимоги позову про скасування постанови, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Стаття 210 КУпАП регулює порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до статті 210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно Примітки, яку містить стаття 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України (ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

Районні в містах територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами ведення Реєстру, яким держателем Реєстру - Міністерством оборони України, надано право доступу до бази даних Реєстру (ч.8 ст. 4, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).

На районні в містах територіальні центри комплектування та соціальної підтримки покладено обов`язок забезпечувати ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони (абз. 18 п.11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022).

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 року Установлено, що: під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року N 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року N 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст. 247 КпАП України вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що станом на дату вручення повістки 13.06.2024 та на дату винесення начальником відповідача оскаржуваної постанови №24 від 12.10.2024 позивачем було уточнено облікові дані в ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем військового обліку.

Проте, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахував вимоги даної статті щодо встановлення та врахування всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови було встановлено, але не було ураховано, що позивач є військовозобов`язаним всю інформацію надав, які підтверджують що він має бронювання та відстрочку, перебуває на обліку в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, тому його дані можливо отримати та отримано, відповідачем як держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, - що в свою чергу згідно примітки статті 210 КУпАП виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП, та вказану норму закону не ураховано відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач своєчасно у встановленому порядку оновив дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відтак, на момент складення протоколу № 24 від 12.10.2024 та винесення постанови 12.10.2024 року, електронний військово-обліковий документ, який має таку саме юридичну силу як і паперовий, міг бути перевірений співробітниками відповідача, у зв`язку з чим положення ч.3 ст. 210-1 КУпАП не можуть бути застосовані до позивача.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд не вбачає.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.07.2020 у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд враховує, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач допустив вказане правопорушення та не спростовано його твердження про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909, параграф 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не в повній мірі були виконані вимоги ст.252 КпАП та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин, суд приходить до переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом; належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Щодо позовної вимоги, про виключення даних з інформаційно-комунікаційної системи Національної поліції України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Пункт 56 цього ж Порядку визначає повноваження Національної поліції, яка за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення

З наведених вище норм Положення про ТЦК та СП і Порядку №1487 вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки з метою виконання покладених на них завдань звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП (порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу; порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію) з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення.

При цьому територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не ведуть бази розшуку органів поліції, зокрема не наповнюють відомостями базу даних розшуку, не вносять та не виключають до них відомості.

Відтак вимогу позивача до відповідача, про визнання зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинити дії з метою виключення органами Національної поліції позивача з бази даних, заявлено, як до неналежного відповідача, що є підставою для її відмови.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України із відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 210-1 ч. 2, 247, 251, 252, 287 - 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 19, 25, 90, 168, 246, 258, 293 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 №24 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП від 12 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17 000,00 грн.- скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлений 20 січня 2025 року.

Суддя В.О. Сенюта