Справа № 137/628/24
Суддя: Желіховський В. М.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 137/628/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Желіховського В.М.
секретаря судових засідань Голота О.В.
представника позивача Аврамченко В.В.
представника відповідача Кошевського В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Літин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справ про адміністративне правопорушення,
До Літинського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття справ про адміністративне правопорушення, в якому зазначає, що за місцем проживання він отримав постанову серії АА №00018947 від 22.02.2024, згідно якої встановлено, що 16.04.2024 о 20 год 49 хв за адресою Н-11 км 76+702 Дніпропетровська область зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа якого допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,188 % (2,075 тонн) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП та його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. Однак, позивач вважає, що відповідачем при винесення вказаної постанови не було враховано, що його транспортний засіб за своєю категорією є двовісним тягачем з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення змінного кузову загальною максимальною довжиною 13,716м. На думку позивача, ним враховано вимоги щодо граничного допустимого навантаження, визначені у п.22.5 ПДР.
Вважає винесену постанову незаконною та протиправною, а тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить її скасувати, а провадження по справі закрити.
У своїх додаткових поясненнях до позовної заяви позивач звернув увагу суду та додав свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу та причепу, а також договір позички змінного кузову та його фотознімки.
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 17.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву.
29.05.2024 до суду надійшов відзив відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому заперечують щодо доводів позивача та просять відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне.
Позивачем в обгрунтування свої позовних вимог не надано доказів щодо здійснення вантажного перевезення саме змінним кузовом, ідентифікації такого кузова, доказів щодо придбання або використання змінного кузову, товарного-супровідних документів на перевезення вантажу тощо.
Так, ОСОБА_1 здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом та не перевозив а ні змінний кузов, а ні контейнер. Тому максимально допустиме навантаження транспортний засіб належного позивачу є 40 тонн.
Разом з тим, у додаткових поясненнях у справі позивач наголосив на тому, що саме змінний кузов під час перевезення був встановлений на контейнеровозі, що підтверджується товарно-транспортною накладною, яку додав до матеріалів справи.
У свою чергу, представником відповідача у поясненнях по справі вказано на відсутність будь-якого маркування кузову позивача, яке б підтверджувало перевезення ним змінного кузову або контейнеру. Жодних належних доказів того, що саме цей кузов знаходився на платформі в момент проїзду контрольного пункту позивачем не надано.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Аврамченко В.В. позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у позові. Зокрема зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано, що транспортний засіб за своєю категорією є двомісний автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричіпом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метрів, а тому граничні допустимі вимоги для даного транспортного засобу не були враховані, зокрема контейнеровоз SCHWARZMUELLER д.н.з. НОМЕР_2 являється контейнеровозом з встановленим змінним кузовом з дозволеною загальною масою 42 тон, а не 40 тон як зазначено відповідачем і зафіксована вага не вважається перевищенням габаритно-вагових норм. Позов просить задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.
Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті Кошевський В.С. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема пояснив, що позивачем не надано сертифікатів на змінний кузов, про який зазначає позивач, і які вимагають положення митного Законодавства. Крім того, на кузові позивача було відсутнє будь-яке маркування, яке дозволило б ідентифікувати його як сертифікований змінний кузов, у якому можна перевозити вантажі масою 42т онн. Вказане не надало можливості спеціалісту Державної служби України з безпеки на транспорті ідентифікувати кузов транспортного засобу, як такого, що зазначений позивачем.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до постанови серії АА №00018947 від 22.02.2024 (а.с.12) судом встановлено, що 16.04.2024 о 20 год 49 хв. за адресою Н-11 км 76+702 Дніпрлопетровська область зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , відповідальна особа якого допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,188% (2,075 тонн) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн та ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн.
ОСОБА_1 є власником транспортного засобу спеціалізованого сідлового тягача MAN TGX 18.440, ДНЗ НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.10).
ОСОБА_1 є власником транспортного засобу спеціалізованого напівпричепу Н/ПР-крнтейнеровоз, доопр. рам. Н/ПР зі вст. попер. із зам. прис. для перев. конт. типу 1А або С1 SCHWARZMUELLER д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.11).
Із договору №ПЗК/27/03/2020 позички змінного кузова від 27.03.2020 (а.с.22) встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем змінного кузову класу «А» № НОМЕР_5 2020 року виготовлення.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У розумінні Закону №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.
Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі Правила дорожнього руху) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
За приписами ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.
Згідно з п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (надалі Правила № 30), передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Положеннями п.4 Правил №30 встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Частиною другою ст.132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу, зокрема, в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.
Згідно з пп. «б» п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (далі ПДР України) рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: фактичної маси (для автомобільних доріг державного значення), в тому числі:
двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 тонн;
двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 тонн.
Надаючи оцінку підставам позову, що транспортний засіб є контейнеровозом, який перевозить змінний кузов та, відповідно, має більшу дозволену вагу, суд виходить з такого.
Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 за №128/2568, затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила № 363).
За визначенням, наведеним у главі 1 Правил № 363, вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження; сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Відповідно до пунктів 17.2 - 17.5 Правил №363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.
Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).
Стандарти Європейського союзу, можуть враховуватися адміністративними судами як аргументація, міркування стосовно гармонійного тлумачення національного законодавства України згідно з усталеними стандартами правової системи Європейського союзу, однак не як правова основа (джерело права) врегулювання відносин, щодо яких виник спір.
Зі змісту наведених Європейських стандартів вбачається, що змінний кузов - це кузов, придатний для міжнародних перевезень та перевезень автомобільним, залізничним транспортом, а також змішаних перевезень.
При цьому з аналізу стандарту EN 283:1991 «Swap bodies - Testing» вбачається що вказаний стандарт встановлює вимоги до змінних кузовів, яким вони мають відповідати за результатами випробування, а також регламентують порядок проведення таких випробувань.
Підсумовуючи наведене, вищевказані положення Європейських стандартів встановлюють чіткі вимоги для змінних кузовів, їх випробування, необхідність отримання дозволу уповноваженого органу відповідної держави для їх подальшого випуску, а також вимоги до їх маркування з метою подальшої ідентифікації, не можливо зробити висновок, що вказане перевезення є перевезенням змінного кузову.
При цьому суд зауважує, що із наданого позивачем договору №ПЗК/27/03/2020 позички змінного кузова від 27.03.2020 неможливо встановити, що саме змінний кузов класу "А" №23022020 був встановлений на контейнеровоз SCHWARZMUELLER д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався 16.04.2024 о 20 год 49 хв за адресою Н-11 км 76+702.
Водночас, і товарно-транспортна накладна №128 від 16.04.2024 про рух в сцепці транспортних засобів MAN TGX 18.440, ДНЗ НОМЕР_1 , та напівпричепа SCHWARZMUELLER д.н.з. НОМЕР_2 , не містить інформації про встановлення на напівпричепі змінного кузову класу "А" №23022020.
Варто зауважити, що товарно-транспортна накладна не може беззаперечно свідчити про достовірність важення транспортного засобу та вантажу з боку позивача, відомостей про специфікацію транспортного засобу, оскільки ТТН в першу чергу є документом комерційно-господарського характеру, що складається самими суб`єктами підприємницької діяльності з метою обліку товарно-матеріальних цінностей.
За змістом статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому, незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач зобов`язаний довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. І покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
У даній справі позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, а судом не встановлено порушень при прийнятті спірної постанови, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Тобто тих порушень, які б по суті стали би підставами для визнання накладення штрафу незаконним.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 229, 241-246, 250 КАС України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними, скасування постанов про накладення адміністративного стягнення, закриття справ про адміністративне правопорушення, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Желіховський Віктор Миколайович