Справа № 160/24521/23
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема механізована бригада " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
25 вересня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема механізована бригада " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") з вимогами:
- визнати протиправною діяльність військової частини НОМЕР_1 по винесенню наказу №401 від 05.06.2023, в частині доповнення п.85 наказу № 30 від 25.01.2023, яким ОСОБА_2 визнано таким, що самовільно залишив частину з 25.01.2023, та виключено з грошового та речового забезпечення, та в частині внесення змін до п.7 в наказі №41 від 05.02.2023 щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та виведений у розпорядження командира частини, та скасувати наказ №401 від 05.06.2023 командира військової частини НОМЕР_1 в частині доповнення п.85 наказу №30 від 25.01.2023, яким ОСОБА_2 визнано таким, що самовільно залишив частину з 25.01.2023, та виключено з грошового та речового забезпечення, та внесення змін до п.7 в наказі №41 від 05.02.2023 щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та виведений у розпорядження командира частини, а також скасувати п.85 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №30 від 25.01.2023 та п.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №41 від 05.02.2023.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 . Під час перебування позивача у відпустці з 07.01.2023 по 16.01.2023 у нього погіршився стан здоров`я у зв`язку із чим він звернувся до лікарні та з 17.01.2023 по 23.01.2023 перебував на лікуванні на денному стаціонарі у Комунальному некомерційному підприємстві «Новомосковський міський центр первинної медико-соціальної допомоги», після чого 24.01.2023 прибув у місце постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 , здавши по прибуттю відпускний квіток з відміткою ІНФОРМАЦІЯ_2 , лікарняні листки та написав відповідний рапорт. Однак, через 3 доби офіцер штабу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 повідомив, що з 17.01.2023 позивач вважається таким, що знаходиться в СЗЧ і може більше не з`являтись до військової частини. Як з`ясувалося пізніше, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №23 від 18.01.2023 позивача визнано таким, що 18.01.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу, виключено з колового, грошового та речового забезпечення, а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №35 від 30.01.2023 ОСОБА_4 увільнено з займаних посад та зараховано в розпорядження командира військової частини. 05.06.2023 наказом відповідача № 401 скасовані вказані накази. Але, цим же наказом додано п. 85 наказу № 30 від 25.01.2023, яким ОСОБА_2 визнано таким, що самовільно залишив частину з 25.01.2023, та виключено з грошового та речового забезпечення. Також, цим же наказом внесені зміни в п. 7 в наказ № 41 від 05.02.2023, з якого вбачається, що ОСОБА_1 звільнений з займаної посади та виведений у розпорядження командира частини. Позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним, оскільки ОСОБА_1 знаходився на лікуванні з 17.01.2023 по 24.01.2023, що підтверджується відповідними документами, а після прибуття до Військової частини 24.01.2023 через 3 доби був виставлений безпідставно за межі частини з вимогою більше не з`являтися, з посиланням на те, що він начебто перебуває в СЗЧ, при цьому зі спірними наказами позивача ніхто не ознайомлював до моменту отримання їх копій на адвокатський запит представника позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також зазначеною ухвалою витребувано від Військової частини НОМЕР_1 копії наказів №401 від 05.06.2023, №30 від 25.01.2023 (п.7), №41 від 30.10.2023 (п.85) завірені належним чином, а також матеріали, які стали підставою їх прийняття.
05.12.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що після того, як його незаконного оголосили особою, яка самовільно залишила частину, декілька разів намагався повернутися на службу, але його вигнали і не подали відповідні рапорти. Після чисельних рапортів та скарг керівництву військової частини НОМЕР_1 та вищестоящому керівництву, начебто справедливість була поновлена, але наказ № 401 від 05.06.2023 в частині внесення змін та доповнень до наказів № 30 від 25.01.2023 та № 41 від 05.02.2023 все повернув назад.
12.12.2023 до суду надійшов додатковий відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач вказав, що до первинних наказів зміни та доповнення фізично не вносяться. Змінами та доповненнями є поточний наказ, в даному випадку це наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.0.2023 року №401. Тобто, в даному випадку 401 наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) і є наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.01.2023 року №30 (а саме п.85) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.10.2023 року №41 (а саме п. 7).
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований на військову службу з 02.03.2022р.
З 10.05.2022 позивач проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 старшим стрільцем 2 відділення 2 взводу 2 роти 1 механізованого батальйону.
Так, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.05.2022 року №114 старший сержант за призовом по мобілізації ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.01.2023 року №7 старший сержант за призовом по мобілізації ОСОБА_1 з 07 по 16 січня 2023 року вибув у відпустку за сімейними обставинами на 10 діб.
Згідно з відпускним квитком командира Військової частини НОМЕР_1 позивач перебував у відпустці з 07.01.2023 по 16.01.2023.
Тобто, 17.01.2023 року ОСОБА_1 мав прибути до розташування свого підрозділу та приступити до виконання службових обов`язків.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, з 17.01.2023 по 23.01.2023 перебував на лікуванні на денному стаціонарі у Комунальному некомерційному підприємстві «Новомосковський міський центр первинної медико-соціальної допомоги». Що підтверджується медичним висновком про тимчасову непрацездатність.
Як стверджується позивачем у позовній заяві, 24.01.2023 він прибув у місце постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 і по прибуттю здав відпускний квіток з відміткою ІНФОРМАЦІЯ_2 , лікарняні листки та написав відповідний рапорт, проте в подальшому після 3 діб перебування у частині офіцер штабу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 повідомив, що з 17.01.2023 позивач вважається таким, що знаходиться в СЗЧ і може більше не з`являтись до військової частини.
Судом встановлено, що згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023 №23 старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 було визнано таким, що 18.01.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу, виключено з колового, грошового та речового забезпечення.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2023 №35 ОСОБА_4 увільнено з займаних посад та зараховано в розпорядження командира військової частини.
Позивач оскаржив вказані накази до суду та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року по справі № 160/6196/23: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 02.02.2023р.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) від 02.02.2023р. і надати на нього відповідь у встановлені законом строки та згідно з вимогами чинного законодавства.
Також, вищезазначеним рішенням суду встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2023 року №915 «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування відповідно до доповіді вх.№246 від 19.01.2023 року за фактом самовільного залишення військової частини 18.01.2023 року старшим сержантом ОСОБА_1 .
Відповідно до Акта службового розслідування від 17.02.2023 року в ході його проведення було з`ясовано, що з 07.01.2023 року по 16.01.2023 року старший сержант ОСОБА_1 перебував у відпустці за сімейними обставинами терміном 10 (десять) діб у м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Перебуваючи у відпустці за сімейними обставинами звернувся до сімейного лікаря та з 13.01.2023 року по 23.01.2023 року старший сержант ОСОБА_1 перебував на лікуванні в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Старший сержант ОСОБА_1 про хворобу та звернення до лікаря у КНПІ «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», де йому видали медичний висновок про тимчасову непрацездатність з 13.01.2023 року по 17.01.2023 року з повторною явкою до лікаря 17.01.2023 року засобами телефонного зв`язку повідомив свого командира лейтенанта ОСОБА_9 . Про те, що продовжує лікуватись після 17.01.2023 року старший сержант ОСОБА_1 свого командира не повідомив. 24.01.2023 року старший сержант ОСОБА_1 прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , де через погіршення здоров`я він був направлений в медичну роту. З медичної роти старшого сержанта ОСОБА_1 направили на огляд до терапевта в шпиталі військова частина НОМЕР_5 . До медичної роти після 24.01.2023 року з висновком від терапевта старший сержант ОСОБА_1 не звертався. Старший сержант ОСОБА_1 з 25.01.2023 року по теперішній час без поважних причин відсутній на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Таким чином, старший сержант ОСОБА_1 самовільно не залишав військову частину НОМЕР_1 в період з 18.01.2023 року по 24.01.2023 року, що підтверджується копіями медичних документів (медичні висновки, записи в медичній книжці військовослужбовця), поясненнями лейтенанта ОСОБА_9 . Старший сержант ОСОБА_1 з 25.01.2023 року по теперішній час незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. Викладене вище підтверджується поясненнями старшого сержанта ОСОБА_1 та поясненнями свідків: лейтенанта ОСОБА_9 , капітана ОСОБА_10 , молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , молодшого сержанта ОСОБА_11 .
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 17.02.2023 року №2881, з урахуванням вказаних в Акті службового розслідування обставин, прийнято наступні рушення:
1. Вирішення питання, щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкласти до його повернення на військову службу.
2. Рапорт капітана ОСОБА_12 від 18.01.2023 року вх. № 2467 в частині, що стосується повернення з відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 вважати помилково поданим.
3. Рапорт капітана ОСОБА_12 від 18.01.2023 року вх.№ 2472 в частині, що стосується самовільного залишення розташування підрозділу старшим сержантом ОСОБА_1 вважати помилково поданим.
4. Доповідь капітана ОСОБА_12 від 18.01.2023 року (Вх.№ 246 від 19.01.2023 року) про самовільне залишення розташування підрозділу старшим сержантом ОСОБА_13 вважати помилково поданою.
5. Командирам підрозділів 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_7 посилити контроль наявності особового складу.
6. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу:
6.1. Скасувати пп. 2.8. п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 18.01.2023 року.
6.2. Скасувати частину пп. 1.1. п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 18.01.2023 року, а саме:
«старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону, 17 січня 2023 року.
З 19 січня 2023 року зарахувати на котлове забезпечення військової частини».
7. Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби:
7.1. Згідно пункту, розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 старшому стрільцю 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 нарахувати грошове забезпечення за період з 18.01.2023 року по 24.01.2023 року включно.
7.2 Згідно пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового, забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 старшому стрільцю 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 не нараховувати грошове забезпечення з 25.01.2023 року, а також не виплачувати йому премію за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі.
8. Заступнику командира частини з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копії матеріалів цього службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення, щодо порушення кримінального провадження, за фактами, виявленні в ході проведення службового розслідування протягом 10 діб з дати підписання наказу командира частини про затвердження його результатів.
В подальшому, 05.06.2023 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №401 вирішено:
17. Внести зміни до підпункту 1.1. пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 січня 2023 року №23 стосовно прибуття з відпустки за сімейними обставинами в район відновлення боєздатності резерву командувача угруповання сил та засобів оборони м. Київ скасувати та вважати нереалізованим:
«старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону, 17 січня 2023 року;»
Підстава: витяг із наказу командира військової частини «Про результати службового розслідування» від 17 лютого 2023 року № 2881.
18. Внести зміни до пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 січня 2023 року № 23, скасувати та вважати нереалізованим:
«2.8. Старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону, вважати таким, що 18 січня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Виключити з котлового забезпечення військової частини з 18 січня 2023 року.
Виключити з грошового та речового забезпечення військової частини 18 січня 2023 року.
Підстава: рапорт капітана ОСОБА_12 від 18 січня 2023 року вх.№2472.»
Підстава: витяг із наказу командира військової частини «Про результати службового розслідування» від 17 лютого 2023 року №2881.
19. Внести зміни до пункту 26 наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 18 січня 2023 року №23 стосовно вибуття з відновлення боєздатності резерву командувача угруповання сил та оборони м. Київ, скасувати та вважати нереалізованим абзац: старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону;».
Підстава: витяг з наказу командира військової частини «Про результати службового розслідування» від 17 лютого 2023 року №2881.
20. Внести зміни до пункту 27 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18 січня 2023 року №23 стосовно прибуття до району виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, скасувати та вважати нереалізованим абзац:
«старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону;».
Підстава: витяг з наказу командира військової частини «Про результати службового розслідування» від 17 лютого 2023 року №2881.
21. Внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2023 року №30 та доповнити наступним пунктом:
«85. Старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону, який з 07 по 16 січня 2023 року перебував у відпустці за сімейними обставинами, з 17 по 23 січня 2023 року перебував на лікуванні у КНПІ «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», м. Новомосковськ Дніпропетровської області, та 24 січня 2023 року у медичній роті військової частини, вважати таким, що 25 січня 2023 року самовільно залишив військову частину. Виключити з грошового та речового забезпечення військової частини 25 січня 2023 року.»
Підстава: витяг із наказу командира військової частини «Про результати службового розслідування» від 17 лютого 2023 року № 2881, матеріали службового розслідування.
22. Внести зміни до пункту 22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 січня 2023 року №35, скасувати та вважати нереалізованим абзац:
«старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону, у зв`язку із самовільним залишенням частини».
23. Внести зміни до пункту 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 лютого 2023 року №41 та доповнити наступним абзацом:
«старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону, у зв`язку із самовільним залишенням частини».
Позивач вважає, що доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили, а як наслідок винесення наказів про «самовільне залишення військової частини».
Не погоджуючись з вищезазначеним наказом, вважаючи його протиправним, та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" від 24.03.1999 року №551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.
Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з приписами статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Згідно з абз. 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як вбачається з пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця;причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Як уже зазначалось, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2023 року №915 «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування відповідно до доповіді вх.№246 від 19.01.2023 року за фактом самовільного залишення військової частини 18.01.2023 року старшим сержантом ОСОБА_1 .
За його результатами складено Акта службового розслідування від 17.02.2023 року та винесено наказ командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 17.02.2023 року №2881, з урахуванням вказаних в Акті службового розслідування обставин, прийнято наступні рушення крім іншого:
«8. Заступнику командира частини з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копії матеріалів цього службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення, щодо порушення кримінального провадження, за фактами, виявленні в ході проведення службового розслідування протягом 10 діб з дати підписання наказу командира частини про затвердження його результатів».
В подальшому, 05.06.2023 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №401 вирішено крім іншого:
П. 21. Внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2023 року №30 та доповнити наступним пунктом:
«85. Старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону, який з 07 по 16 січня 2023 року перебував у відпустці за сімейними обставинами, з 17 по 23 січня 2023 року перебував на лікуванні у КНПІ «Новомосковський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», м. Новомосковськ Дніпропетровської області, та 24 січня 2023 року у медичній роті військової частини, вважати таким, що 25 січня 2023 року самовільно залишив військову частину. Виключити з грошового та речового забезпечення військової частини 25 січня 2023 року».
Підстава: витяг із наказу командира військової частини «Про результати службового розслідування» від 17 лютого 2023 року № 2881, матеріали службового розслідування.
П. 23. Внести зміни до пункту 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 лютого 2023 року №41 та доповнити наступним абзацом:
«старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_6 механізованого батальйону, у зв`язку із самовільним залишенням частини».
Частиною 1 статті 40 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
Як встановлено судом в ході судового розгляду та підтверджено матеріалами справи з прийняттям наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 17.02.2023 року №2881, з урахуванням вказаних в Акті службового розслідування обставин, прийнято наступні рушення крім іншого:
«8. Заступнику командира частини з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копії матеріалів цього службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення, щодо порушення кримінального провадження, за фактами, виявленні в ході проведення службового розслідування протягом 10 діб з дати підписання наказу командира частини про затвердження його результатів».
При цьому, відповідачем не надано доказів щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей стосовно кримінального провадження відносно ОСОБА_1 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення частини або місця служби).
Однак, в силу вимог ст.24 Закону №2232-XII саме день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про військовослужбовця обумовлено як можливість початку призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.
Разом з тим, як уже зазначалось ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 02.10.2023 витребувано від Військової частини НОМЕР_1 копії наказів №401 від 05.06.2023, №30 від 25.01.2023 (п.7), №41 від 30.10.2023 (п.85) завірені належним чином, а також матеріали, які стали підставою їх прийняття.
На виконання ухвали суду відповідачем надано до додаткового відзиву на позов копію наказів: №401 від 05.06.2023 року та № 580 від 03.08.2023 року, проте копії наказів: №30 від 25.01.2023, №41 від 05.02.2023 завірених належним чином, а також матеріали, які стали підставою їх прийняття відповідачем не надано.
Отже, доводи відповідача про правомірність наказу №401 від 05.06.2023 в частині доповнення п.85 наказу №30 від 25.01.2023, яким ОСОБА_2 визнано таким, що самовільно залишив частину з 25.01.2023, та виключено з грошового та речового забезпечення, та внесення змін до п.7 в наказі №41 від 05.02.2023 щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та виведений у розпорядження командира частини у зв`язку із вчиненням діянь, що мають ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення є безпідставними.
Видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено.
Відповідачем не надано доказів того, що позивач, станом на дату прийняття оскаржуваного наказу, по факту самовільного залишення військової частини притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності прийнятих рішень та не спростовано доводи позивача в цій частині.
З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу №401 від 05.06.2023 в частині доповнення п.85 наказу №30 від 25.01.2023, яким ОСОБА_2 визнано таким, що самовільно залишив частину з 25.01.2023, та виключено з грошового та речового забезпечення, та внесення змін до п.7 в наказі №41 від 05.02.2023 щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та виведений у розпорядження командира частини є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; ПН НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема механізована бригада " ІНФОРМАЦІЯ_1 ") ( АДРЕСА_3 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 21 наказу №401 від 05.06.2023 Військової частини НОМЕР_1 в частині доповнення п.85 наказу №30 від 25.01.2023, яким ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив частину з 25.01.2023, та виключено з грошового та речового забезпечення, та пункт 23 наказу №401 від 05.06.2023 Військової частини НОМЕР_1 щодо внесення змін до п.7 в наказі №41 від 05.02.2023 щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та виведений у розпорядження командира частини.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 січня 2025 року.

Суддя Е.О. Юрков