Справа № 302/792/24
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-12-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/792/24
Провадження № 2-а/302/31/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.12.2024 с-ще Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши матеріали адміністративної справи (провадження № 2-а/302/31/24) за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (ЄДРПОУ 40108913, місцезнаходження: м.Ужгород, вул.Ференца Ракоці, 13 Закарпатської області), Поліцейського відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Пелех Владислава Романовича (с-ще Міжгір`я, вул. Возз`єднання, 1 Хустського району Закарпатської області) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

11.06.2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий представником адвокатом Белла В.М., до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, поліцейського відділення поліції №2 (смт.Міжгір`я) Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області Пелех Владислава Романович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, та у пред`явленому позові позивачка ОСОБА_1 просить: 1) визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №2286433 від 01.06.2024 року, складену на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 ; 2) стягнути з Відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що постановою поліцейського відділення поліції №2Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Пелех В.Р. серії ЕНА №2286433 від 01.06.2024 року її, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.121 КУпАП за те, що 01.06.2024 року о 07-17 год. в селі Сойми, керуючи транспортним засобом SKODA FABIA державний номерний знак НОМЕР_2 , не виконала вимоги до дорожнього знаку 2.2., чим порушила вимоги п.8.4.в. ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП..

Позивачка не погоджується з вказаною постановою та заперечує вчинення нею інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, вважає, що працівники поліції склали дану постанову незаконно, без наявності такого факту, не надали жодного доказу щодо даного правопорушення. Стверджує,

що на даній ділянці дороги відсутній дорожній знак 2.2 та вона не порушувала вимог ПДР.

Позивачка ОСОБА_1 також вказує, що фабула інкримінованого їй правопорушення, яка зазначена у оскаржуваній постанові, не є достовірною, оскільки в ній вказані недостовірні дані щодо порушення вимог дорожнього знаку 2.2 ПДР. Так, на ділянці автодороги Долина-Хуст в с.Сойми в районі тимчасового блок-посту наявний тимчасовий дорожній знак 3.41 «Контроль», який регламентує заборону проїзду без зупинки перед контрольними пунктами (пост поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзд на платних дорогах, тощо) та застосовується лише за умови поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та/або 3.31, згідно з вимогами п.12.10 цих Правил. Отже, ПДР не передбачає зупинки водієм транспортного засобу перед даним знаком, а тільки перед контрольним пунктом. Натомість, контрольний пункт знаходився на відстані 25-30 м від даного дорожнього знаку по ходу руху автомобіля позивача, де і була зупинена позивачка поліцейськими, що вбачається з доданої до позову фотосвітлини.

Також зазначає позивачка, що дорожній знак 2.2. «проїзд без зупинки заборонений», порушення вимог якого їй інкримінуються, зобов`язує водіїв зупинятись перед дорожнім знаком чи розміткою 1.12., однак такого знаку на вищевказаній ділянці автодороги перед блок-постом не встановлено, він відсутній. Та поліцейські у оскаржуваній постанові недостовірно зазначили порушення нею вимог дорожнього знаку 2.2., так як такий відсутній в місці блок-пост.

Та позивачка вважає, що навіть за умов не зупинення перед знаком 3.41 «Контроль», буде відсутній склад інкримінованого правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, так як вона зупинилася перед контрольним пунктом, а саме блок-постом, а перед даним знаком 3.41 Правила дорожнього руху не зобов`язують зупинятись.

До того ж, зазначений блок-пост є тимчасовим, пересувним, у виді колісного причепа-фургона, а не стаціонарним, що видно на наданій фотосвітлині та всі встановлені в даному місці дорожні знаки повинні бути на жовтому фоні, натомість ця норма Закону України про дорожній рух та ПДР уповноваженими особами не дотримана та такі встановлені з порушенням держстандартів (ДСТУ).

Також позивачка вказує у позові, що справа відносно не ї не розглядалася взагалі, жодних доказів поліцейським надано не було. Весь розгляд складався лише з винесення постанови серії ЕНА №2286433. Підтвердженням цьому є відсутність зазначення будь-яких доказів в п.7 оскаржуваної постанови.

Також ОСОБА_1 зазначає, що права, передбачені ст.268 КУпАП, поліцейським забезпечені не були, права їй роз`яснені не були. Поліцейський запитав лише її анкетні дані, адресу проживання, після чого, не роз`яснюючи прав та не здійснюючи розгляд справи, просто роздрукував постанову серії ЕНА № 2286433 від 01.06.2024 року та показав, де саме вона повинна поставити свій підпис.

З посиланням на вищенаведене, позивачка вважає, що оскаржувана постанова винесена поліцейським з грубим порушенням чинного законодавства та відсутності ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому підлягає скасуванню як протиправна. Позивачка вважає, що працівник поліції дійшов передчасного висновку про її винуватість, оскільки поліцейський не надав жодних доказів вчинення нею інкримінованого правопорушення, а тому вважає, що у відповідача були відсутні підстави для винесення відносно неї постанови про накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом, а якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2286433 від 01.06.2024 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень (а.с.2-7).

Ухвалою суду від 17.06.2024 року відкрито провадження у адміністративній справі № 302/792/24 за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Витребувано від відповідачів матеріали справи про адміністративне правопорушення за оскаржуваною постановою відносно ОСОБА_1 (а.с.22-24).

27.06.2024 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача ГУНП в Закарпатській області в особі представника Олексій В.В., викладений в редакції від 27.06.2024 року, на позовну заяву ОСОБА_1 , та в якому відповідач зазначає, що оскаржувана постанова серії ЕНА №2286433 від 01.06.2024 року, якою водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу є законною, складена відповідачем відповідно до норм КУпАП, посилання позивача на порушення ГУНП норм законодавства в даному випадку, вважають безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги не визнають та просять у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.28-29).

01.07.2024 року через систему Електронний суд на адресу суду надійшла відповідь на відзив, оформлена представником позивача адвокатом Белла В.М. та викладена в редакції від 28.06.2024 року та в якій представник позивача просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі за підставами та обґрунтуваннями, викладеними у позовній заяві. При цьому, у відповіді на відзив зазначає, що

відповідачем не спростовані жодним доказом обставини сторони позивача, зазначені у доданих до позову фотосвітлинах, з яких вбачається, що на місці події дорожній знак 2.2 відсутній, а наявний дорожній знак 3.41 «Контроль» та, відповідно, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що на вказаній ділянці дороги наявний дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений». А тому вважає, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за надумане, недостовірне та неіснуюче правопорушення (а.с.33-38, 39-41).

01.07.2024 року представником позивача адвокатом Белла В.М. через систему Електронний суд подано до суду клопотання про приєднання до справи адвокатського запиту від 06.06.204 року та відповіді Закарпатської обласної військової адміністрації № 8033/06-16 від 12.06.2024 року, Лист Департаменту інфраструктури ОВА від 10.06.2024 року № 377/01-09/02.1 (а.с.45-54).

01.07.2024 року від відповідача відділення поліції №2 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області за підписом начальника Жаба В.І., до суду надійшов носій інформації у виді DVD-R оптичного диску з відеофіксацією складання оскаржуваної постанови серії ЕНА № 2286433 від 01.06.2024 року відносно ОСОБА_1 (а.с.56-57).

Повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи № 302/792/24, а також надані сторонами докази, на яких ґрунтуються заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги та заперечення відповідачів проти позову, та враховуючи всі обставини у справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної адміністративної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, з наступним підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2286433 від 01.06.2024 року, складеної поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області сержантом поліції Пелех В.Р, позивача по даній справі ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень та копія цієї постанови є в матеріалах справи (а.с.10).

У змісті оскаржуваної постанови зазначається, що 01.06.2024 року о 07-20 год. в селі Сойми, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом SKODA FABIA державний номерний знак НОМЕР_3 , не виконала вимоги до дорожнього знаку 2.2., чим порушила п.8.4.в) ПДР України - порушення вимог заборонних знаків, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.

Нормативним актом, який встановлює вимоги дорожніх знаків, є Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306.

Так, відповідно до п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно з п. 8.2 ПДР дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. Тимчасові дорожні знаки розміщуються на переносних пристроях, дорожньому обладнанні або закріплюються на щиті з фоном жовтого кольору і мають перевагу перед постійними дорожніми знаками.

Пункт 8.2-1 ПДР встановлює, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до абзацу першого пункту 8.3 ПДР, сигнали регулювальника мають перевагу перед сигналами світлофорів та вимогами дорожніх знаків і є обов`язковими для виконання.

Приписи пункту 8.4 Правил дорожнього руху визначають поділ дорожніх знаків на групи: а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Отже, пункт 8.4 ПДР встановлює, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, у тому числі: б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, відповідальність за даною нормою настає, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків.

Дорожній знак - це технічний засіб організації дорожнього руху, який має умовні позначення, символи, які інформують учасників дорожнього руху про умови руху, його особливості і необхідні режими, а також про маршрут руху. Перелік і класифікація дорожніх знаків і їх вимоги до учасників дорожнього руху встановлюються розділом 33 Правил дорожнього руху, а їх умовний зовнішній вигляд - додатком № 1 до цих Правил.

Пункт 2.2 Розділу 33 ПДР відносить дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» до знаків пріоритету. Даним знаком забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Знаки 2.1-2.3, 2.5 та 2.6 встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги, крім того, знак 2.3 - на початку, а знак 2.4 - в кінці головної дороги. Знак 2.3 з табличкою 7.8 обов`язково повторюється перед перехрестям, на якому головна дорога змінює свій напрямок.

У п.5 оскаржуваної постанови поліцейським зазначено про те, що водій ОСОБА_1 не виконала вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушила п. 8.4 в) ПДР - Порушення вимог заборонних знаків.

Позивачка ОСОБА_1 вказує, що не порушила вимоги дорожнього знаку 2.2 та п.8.4 в) Правил дорожнього руху.

При цьому, відповідачем не долучено доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог дорожнього знаку 2.2 та п. 8.4.в Правил дорожнього руху.

При огляді судом відеозапису, доданого відповідачем до відзиву у форматі mp4, а також доданий ВП №2 Хустського РУП на виконання ухвали суду від 17.06.2024 року та міститься на окремого оптичному диску DVD-R, який є в матеріалах справи (а.с.57) вбачається з відеоматеріалу, що працівник поліції, перебуваючи поруч з водієм ОСОБА_1 біля автомобіля чорного кольору, оформлює відносно водія постанову, при цьому на відеозаписі не відображено роз`яснення водієві прав, передбачених ст.268 КУпАП, відсутні відомості про роз`яснення суті порушення, норми статті КУпАП, за якою особа притягається до адміністративної відповідальності. На відеофайлі лише міститься запис роздруківки постанови та вручення її копії ОСОБА_1 та на цьому відеозапис закінчується.

Отже, у даному відеоматеріалі не спростовано факти та обставини справи, викладені у пред`явленому ОСОБА_1 позові, а саме не зафіксовано тих обставин, що остання дійсно не зупинилася на вимогу дорожнього знаку (та якого саме) та доводи позивачки належними доказами відповідачем не спростовані.

Тобто, факт порушення водієм транспортного засобу марки SKODA FABIA державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_1 пункту 8.4 в ПДР України та невиконання водієм вимог дорожнього знаку 2.2, поліцейським ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області сержантом поліції Пелех В.Р. не доведений належними та допустимими доказами. На спростування доводів позивача та підтвердження того, що водій ОСОБА_1 дійсно допустила порушення вимог ПДР, доказів відповідачем не надано.

Суд вважає, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачкою п. 8.4 в) ПДР України, а саме не надано жодного доказу, який підтверджував би факт того, що водій ОСОБА_1 не виконала зупинку перед контрольним пунктом.

Та суд вважає, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачкою п.8.4в) ПДР України, а саме не надано належних доказів, які б підтверджували факт того, що водій ОСОБА_1 , під час керування автомобілем марки «SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_3 , не виконала вимоги дорожнього знаку 2.2., чим порушила п.8.4.в) ПДР України та допустила правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідач не представив суду достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не подав належних доказів на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, необхідного для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім цього, визнання вини у вчиненні порушення ПДР за відсутності інших доказів не може бути достатнім доказом такого порушення, що відповідає правовій позиції ВС/КАС в постанові від 08.07.2020 року у справі № 177/525/17.

Водночас суд звертає увагу на те, що поліцейський ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Пелех В.Р., як уповноважена державою особа на прийняття постанов про адміністративні правопорушення на транспорті, оскільки від імені органів Національної поліції оформляти справи про адміністративні правопорушення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень, мав право і підстави приймати рішення про винесення постанови серії ЕНА № 2286433 від 01.06.2024 року.

Суд також зазначає, що обов`язок щодо належного складання адміністративних матеріалів, в тому числі постанови чи протоколу, який є одним з численних, проте не визначальних доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в складеному процесуальному документі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний документ, та не може бути перекладено на суд.

Діяльність осіб, які уповноважені виносити постанови і складати протоколи про адміністративні правопорушення, має не лише контролюватися з боку вищестоящих органів. Працівників таких органів необхідно відповідним чином навчати, проводити семінарські заняття, систематичні курси підвищення кваліфікації, загалом підвищувати рівень правової культури таких працівників. Таким чином можна забезпечити як невідворотність та індивідуалізацію юридичної відповідальності, так і захист прав, свобод та законних інтересів громадян нашої держави.

Даних вимог працівник поліції не дотримався, а позивач не надав чіткі та переконливі доказів, які в свою чергу не спростовані відповідачем, які б доводили зворотню позицію позивача.

Також, з доданих до позовної заяви фотосвітлин вбачається, що на місці події, перед пересувним блок-постом в с.Сойми наявний дорожній знак 3.41 «Контроль», однак дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений», невиконання вимог якого інкриміновано ОСОБА_1 в оскаржуваній постанові, на вказаній ділянці дороги відсутній (а.с.11). Та відповідно, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що на вказаній ділянці дороги наявний дорожній знак 2.2.

Дорожній знак 3.41 «Контроль» вказує, що забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).

Крім того, з доданої представником позивача адвокатом Белла В.М. відповіді Закарпатської обласної військової адміністрації № 8033/06-16 від 12.06.2024 року та Листа Департаменту інфраструктури, розвитку та утримання мережі автомобільних доріг загального користування місцевого значення Закарпатської ОВА № 377/01-09/02.1 від 10.06.2024 року вбачається, що за інформацією Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Закарпатській області від 10.06.2024 року № 710/02-22 дорожні знаки на блок-посту в с.Сойми на автомобільній дорозі загального користування державного значення Р-21 Долина-Хуст підрядними дорожніми організаціями служби не встановлювалися та відповідні дозволи на їх встановлення не погоджувалися (а.с.55).

За таких обставин суд вважає, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП є недоведеною, при винесенні оскаржуваної постанови поліцейським ОСОБА_2 не були з`ясовані всі обставини справи, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а оскаржувана постанова є такою, що винесена без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відтак суд вважає, що відповідач не довів того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови поліцеський Пелех В.Р. прийняв зазначене рішення на підставі об`єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено.

Згідно ч.ч.1,3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії поліцейського відділення поліції №2 (смт. Міжгір`я) Хустського районного РУП ГУНП в Закарпатській області сержанта поліції Пелех В.Р. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності доказів вини ОСОБА_1 є протиправними, а відтак винесена постанова серії ЕНА №2286433 від 01.06.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є необґрунтованою, не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає скасуванню.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

А отже, суд звертає увагу на те, що сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (постанова Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 240/12/17).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб"єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб"єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб"єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення відповідачем не доведена, твердження позивачки ОСОБА_1 належними і допустимими доказами відповідачем не спростовані, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2286433 від 01.06.2024 року слід скасувати. При цьому, у позовних вимогах вимоги про закриття провадження у справі не ставляться, тому вказане питання судом не вирішується.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Тобто, якщо відповідачем у справі виступала посадова чи службова особа, то судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, в якому працює ця особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відділення поліції №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області судовий збір в розмірі 605,60 грн., який сплачений позивачкою при зверненні до суду з даним адміністративним позовом, що підтверджується квитанцією № 73 від 11.06.2024 року, оригінал якої є в матеріалах справи (а.с.1).

Керуючись ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст.ст.9, 122, 245, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, поліцейського відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Пелех В.Р., про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2286433 від 01.06.2024 року, винесену поліцейським ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Пелех В.Р., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань відділення поліції №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області (юридична адреса: м.Ужгород вул.Ференца Ракоці, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО