Справа № 160/22777/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
21.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Криничанської селищної ради (54 сесія VIII) від 12.07.2024 року за №29-54/VIII, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) 5,53 умовних кадастрових гектарів, власнику сертифікату на земельну ділянку (пай) серія ДП №0281710 (Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року) із земель колективної власності колишнього КСП «Прогрес» на території Дружбівського старостинського округу Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- зобов`язати Криничанську селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) 5,53 умовних кадастрових гектарів, власнику сертифікату на земельну ділянку (пай) серія ДП №0281710 (Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року) із земель колективної власності колишнього КСП «Прогрес» на території Дружбівського старостинського округу Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що не погоджується зі спірним рішенням, оскільки вважає, що заборона, встановлена пп. 5 п. 27 розділу 10 «Перехідних положень» ЗК України, стосується лише безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності та не поширюється виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власником земельних часток (паю) із земель колективної власності. Крім того, представник позивача з посиланням на ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», вказує, що селищні ради в межах своїх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) мають лише єдине безальтернативне дискреційне повноваження приймати рішення щодо надання дозволу на виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості). Право позивача на земельну ділянку встановлене рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року, яке має преюдиційне значення, а повноваження щодо реалізації відповідного права позивача у розмінні ст. 122 ЗК України, покладені на сільські, селищні, міські ради.
Водночас, у позовній заяві вказано, що пряма заборона у пп. 5 п. 27 Перехідних положень ЗК України стосується виключно безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт «б» частини 1 статті 81 ЗК України), реалізація якої повинна відбуватися в порядку частини 6 статті 118 ЗК України. Однак, така заборона не розповсюджується на приватизацію земельних ділянок, що були раніше надані громадянам у користування (пункт «в» частини 1 статті 81 ЗК України) та на виділення в натурі (на місцевості) належної громадянину земельної частки (паю) (пункт «ґ» частини 1 статті 81 ЗКУ), право на яку вже має громадянин на підставі сертифіката. Так, процес виділення земельної частки (паю) в натурі по суті передбачає заміну вже існуючого права (на земельну частку (пай), на набуття реальної (приватної) власності на земельну ділянку (зі встановленими межами), тобто механізм набуття права власності громадянином України за пунктом «ґ» ч. 1 ст. 81 ЗК України - виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) не містить жодних заборон у контексті Перехідних положень ЗК України. Вказаний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 27.07.2023 року у справі №392/856/22.
Таким чином, посилання Відповідача на положення пп. 5 п. 27 розділу X Земельного кодексу України як на підставу для відмови позивачу у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) є безпідставними.
Ухвалою від 26.08.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
12.09.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог. Зважаючи на зміни, які внесені до пп. 5, п. 27 розділу X Земельного кодексу України, право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність під час дії воєнного стану мають тільки громадяни України, яким на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна, у тому числі індивідуальні житлові будинки, гаражі, садові будинки та інші будівлі, право власності на які оформлено згідно діючого законодавства. Окрім того, право на отримання безоплатно у власність земельних ділянок мають громадяни, яким земельні ділянки були надані до 1 січня 2002 року у користування. У відзиві наголошено, що формування земельної ділянки в межах безоплатної приватизації шляхом визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру під час дії воєнного стану в Україні забороняється.
При цьому, відповідач зауважив, що не підлягають задоволенню вимоги зобов`язального характеру, оскільки у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
16.09.2024 року від позивача надійшли заперечення на відзив.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 15.01.2001 року видано сертифікат серії ДП №0281710 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Прогрес», розміром 5,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), а не 5,53 як вказує позивач.
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року по справі №178/3283/23 позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_2 , 1931 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 02.08.1999 року Криничанським РВ УМВС України у Дніпропетровській області, РНОКПП НОМЕР_2 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай), розміром 5,23 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Прогрес» с. Дружба Криничанського району Дніпропетровської області, що належала померлому ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0281710, виданого на ім`я ОСОБА_2 15.01.2001 року Криничанською районною державною адміністрацією, який зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0710.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень означене судове рішення набрало законної сили 11.03.2024 року.

20.03.2024 року позивач звернувся до голови Криничанської об`єднаної територіальної громади з заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як власнику земельного сертифікату на право, на земельну частку (пай) серія ДП 0281710 від 15.01.2001 року, із земель колишнього КСП «Прогрес» на території Криничанської об`єднаної територіальної громади, площею 5,23 в умовних кадастрових гектарах.

До заяви долучено: 1) копію сертифікату; 2) копію паспорта; 3) копію довідки про присвоєння РНОКПП; 4) копію рішення Криничанського суду.

19.04.2024 року Криничанською селищною радою прийнято рішення №46-51/VIII «Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власнику сертифікату на право на земельну частку (пай)», яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) 5,23 ум. кад. Га, власнику сертифікату на право земельну частку (пай) серія ДП №0281710 (рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року), із земель колективної власності колишнього КСП «Прогрес» на території Дружбівського старостинського округу Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, так як до клопотання не надано документів, які б засвідчували розташування земельної ділянки у відповідному земельному контурі згідно зі Схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Прогрес». Водночас відповідно до пп. 5 п. 27 розділу Х Перехідних положень ЗК України під час дії воєнного стану в Україні діє заборона на отримання дозволів на розроблення документації землеустрою з метою передачі у приватну власність земельної ділянки.

У подальшому, представник позивача звернулась до Архівного відділу №2 Архівного управління Кам`янської райдержадміністрації Дніпропетровської області з адвокатським запитом від 15.05.2024 року №278 щодо надання копії документів, які засвідчували б розташування земельної ділянки у відповідному земельному контурі згідно із Схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Прогрес».

У відповідь на запит Архівний відділ №2 Архівного управління Кам`янської райдержадміністрації Дніпропетровської області листом №12 від 20.05.2024 року повідомило представника позивача про неможливість надання документів, які засвідчують розташування земельної ділянки у відповідному земельному контурі гр. ОСОБА_1 згідно із Схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Прогрес», так як карта-схема поділу земель КСП «Прогрес» на архівне зберігання не передавалася.

30.05.2024 року представник позивача звернувся з заявою до голови Криничанської об`єднаної територіальної громади щодо надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 5,23 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебували у колективній власності КСП «Прогрес» на території Криничанської об`єднаної територіальної громади.

Рішенням №29-54/VIII від 12.07.2024 року Криничанської селищної ради «Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва власнику сертифікату на право на земельну частку (пай)» відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) 5,23 ум. кад. га, власнику сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП №0281710 (рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року), із земель колективної власності колишнього КСП «Прогрес» на території Дружбівського старостинського округу Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, так як відповідно до пп. 5 п. 27 розділу Х ЗК України під час воєнного стану в Україні діє заборона на отримання дозволів на розроблення документації землеустрою з метою передачі у приватну власність земельної ділянки.

Вважаючи спірне рішення протиправним та таким, що не відповідає законодавству, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктами 8, 16, 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України встановлено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Пунктом 21 розділу X «Перехідних положень» ЗК України установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначені Законом України від 05.06.2003 року №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон №899-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №899-IV право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до статті 3 Закону №899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Статтею 5 Закону №899-IV, зокрема, врегульовано повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), а саме сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Таким чином, Закон №899-IV розмежовує процедуру виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) в разі подання заяви одним власником паю та більшістю власників паїв.

При цьому лише в тому разі, коли заяви про виділення про земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) подали більшість власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства, відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

У випадку подання заяви про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) одним власником сертифікату орган місцевого самоврядування повинен керуватись нормами статей 25 та 118 ЗК України, які визначають порядок приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, за правилами статті 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, з метою виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на підставі відповідного сертифікату власник останнього звертається до відповідної сільської, селищної, міської ради із заявою про виділення належної земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) та надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі.

За наслідками розгляду такої заяви відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про виділення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) та надає дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі.

Підставою для відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону №899-IV встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, норми Закону №899-IV передбачають встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) на підставі, зокрема, технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а не виключно на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Згідно з частинами другою та четвертою статті 13 Закону №899-IV невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

Отже, законодавець обмежив право громадян на витребування у власність земельної частки (паю) до 1 січня 2025 року.

Відмова відповідача ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі порушує право позивача на оформлення законного права власності на земельну ділянку у встановлені законодавцем строки.

Крім того, з системного правового аналізу вищевикладених законодавчих приписів слідує, що процедура набуття громадянами права власності на землю передбачає проведення робіт із землеустрою, які виконуються на підставі відповідної документації, зокрема технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам.

Дозвіл органу місцевого самоврядування на розроблення такої документації не є рішенням про передачу земельної ділянки у власність, а направлений на ідентифікацію та формування земельної ділянки, яка в подальшому може стати об`єктом цивільних прав.

Таким чином, надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в розмірі частки (паю) порушує конституційне право позивача на отримання у власність земельної ділянки в розмірі, визначеному у сертифікаті на право на земельну частку (пай).

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що спірне рішення Криничанської селищної ради, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) 5,53 умовних кадастрових гектарів, власнику сертифікату на земельну ділянку (пай) серія ДП №0281710 (Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року) із земель колективної власності колишнього КСП «Прогрес» на території Дружбівського старостинського округу Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не ґрунтується на положеннях ЗК України та не містить законодавчо визначених підстав для такої відмови, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов в частині позовних вимог зобов`язального характеру, суд дійшов висновку про необхідність їх задоволення, враховуючи наступне.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 року по справі №823/59/17 виклав правовий висновок, відповідно до якого повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) встановлені ЗК України. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про надання такого дозволу.

У постанові від 28.05.2020 року справі №819/654/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

Адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій.

Суд враховує також позицію Верховного Суду України у постанові від 16.09.2015 року по справі №21-1465а15, відповідно до якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №705/552/15-а, Верховного Суду від 18.04.2018 року по справі №826/14016/16).

Зважаючи на не доведення відповідачем факту наявності визначених законом підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, виходячи із наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у цьому випадку буде саме зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо надання дозволу на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) 5,53 умовних кадастрових гектарів, власнику сертифікату на земельну ділянку (пай) серія ДП №0281710 (Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року по справі №178/3283/23) із земель колективної власності колишнього КСП «Прогрес» на території Дружбівського старостинського округу Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Таким чином, позов належить задовольнити частково.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Криничанської селищної ради (54 сесія VIII) від 12.07.2024 року за №29-54/VIII, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) 5,23 умовних кадастрових гектарів, власнику сертифікату на земельну ділянку (пай) серія ДП №0281710 (Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року) із земель колективної власності колишнього КСП «Прогрес» на території Дружбівського старостинського округу Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зобов`язати Криничанську селищну раду Кам`янського району Дніпропетровської області прийняти рішення щодо надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) 5,23 умовних кадастрових гектарів, власнику сертифікату на земельну ділянку (пай) серія ДП №0281710 (Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року по справі №178/3283/23) із земель колективної власності колишнього КСП «Прогрес» на території Дружбівського старостинського округу Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Криничанської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко