Справа № 140/13134/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13134/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними дій та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Волинської митниці (далі митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 29 жовтня 2024 року № UA205140/2024/000335/1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, здійснюючи господарську діяльність, уклав із Товариство з обмеженою відповідальністю «LMG» (Республіка Польща) контракт від 25 липня 2023 року №1/07/2023.

На виконання умов вказаного Контракту було придбано товар загальна вартість якого становить 65 159,50 злотих, яка сплачена відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах від 21 жовтня 2024 року. Після чого, на підставі інвойса від 23.10.2024 EXF007/10/24 вантаж було відвантажено покупцю.

Позивачем подано до розмитнення товару за основним методом митну декларацію №24UA32U1 та пакет документів, однак митним органом повідомлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не місять усіх даних необхідних для визначення митної вартості за основним методом обраним декларантом, та місять розбіжності. Зокрема було вказано про те, що неможливо встановити ціну товару у відповідності до умов договору оскільки до митного оформлення не надано проформи ( рахунку). Суперечності містяться у документах, які підтверджують надання послуг з перевезення, а саме: перевізником є ОСОБА_2 , а рахунок на оплату оформлений від ФОП ОСОБА_3 . Міститься інформація про іншого контрагента. Банківський платіжний документ про оплату транспортних послуг не надано до митного оформлення.

На спростування вказаних доводів відповідачу було подано додаткові документи, які підтверджували дійсну вартість товару та включали усі складові митної вартості.

Проте, Волинською митницею 29 жовтня 2024 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2024/000335/1 та оформлено картку відмови у митному оформленні товарів у зв`язку з прийняттям рішення щодо коригування митної вартості.

Вказує, що відповідачем не наведено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товару, умов поставки, комерційних умов тощо. Не зазначено докладної інформації джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товару із застосуванням резервного методу, як цього вимагають митні процедури.

Уважає, що митному органу подані всі документи на підтвердження митної вартості товару, які не місять розбіжностей, у документах є всі необхідні відомості, що підтверджують числове значення складових митної вартості товару, що стосувалась товару, не вважаю, що рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню, тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-6).

У відзиві на позовну заяву від 27 листопада 2024 року представник відповідача заперечує проти позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції вказує, що декларантом було подано МД від 28 жовтня 2024 року №24UA32U1, однак під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності:

- відповідно банківського платіжного документа від 21 жовтня 2024 року №17 оплата за товар здійснена згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) від 25 липня 2023 року №01/07/23. Пунктом 2 передбачено, що ціна, кількість та асортимент товарів наводяться в інвойсі до кожної відвантаженої партії товару; ідентифікувати оплату до оцінюваної поставки товарів неможливо;

- згідно пункту 2.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 25 липня 2023 року №01/07/23 оплата за товар проводиться згідно виставленої проформи, однак проформи не подано до митного оформлення;

- згідно графт 23 автотранспортної накладної від 23 жовтня 2024 року № б/н перевізником є VASYLIAIKO TARAS VOLOMYMYROVYCH, що суперечить перевізнику, зазначеному в рахунку на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 ФОП ОСОБА_3 ;

- наданий рахунок на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 містить інформацію щодо контрагентів: Покупець послуг ФОП ОСОБА_4 та Постачальник - ФОП ОСОБА_3 , що суперечать імпортеру товару - ФОП ОСОБА_1 та перевізнику зазначеному в автотранспортній накладній - VASYLIAIKO TARAS VOLOMYMYROVYCH;

- договору (контракту) про перевезення від 08 серпня 2024 року № 08/08/24, вказаному в графі 44 МД не подано до митного оформлення. Банківських платіжних документів, що стосуються факту оплати транспортних послуг не подано до митного оформлення.

У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності декларанту запропоновано в 10-ти денний термін надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару та усунення виявлених розбіжностей та спростування сумнівів митниці: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) Проформу-інвойс; 3) транспортні документи; 4) страхові документи; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

На вимогу митниці декларантом надано: 1) рахунок на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 (зі змінами); 2) рахунок-проформу від 08 жовтня 2024 року № IS0441/10/24; 3) договір (контракт) про перевезення від 08 серпня 2024 року № 08/08/2024; 4) договір від 22 жовтня 2024 року №22/10/24; 5) довідку про транспортні витрати. Листом від 28 жовтня 2024 року № б/н повідомлено про відсутність інших додаткових документів.

Вказує, що відповідно пункту 1.3 Договору (контракту) про перевезення від 08 серпня 2024 року № 08/08/2024 організація перевезення здійснюється згідно із Заявками (додаток 1 до Договору), однак Заявки та/або додатку до договору не подано до митного оформлення.

Згідно рахунка на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 витрати на транспортування по маршруту Грудзьондз (Польща) до пункту переходу Рава-Руська становить 24247 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 640 км; транспортні витрати становлять 37,9 грн/км (24247/640). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту Рава-Руська Луцьк становить 7120 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 163 км, що становить 43,7 грн/км (7120/163). Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Тому з огляду на те, що вартість перевезення товару за один кілометр по Україні перевищує вартість перевезення товару за один кілометр за межами України, і така різниця нічим не пояснюється, у митниці виник обґрунтований сумнів щодо заявленої митної вартості, оскільки транспортні витрати є невід`ємною складовою митної вартості за даних умов поставки.

Таким чином, саме під час опрацювання документів, які підтверджують митну вартість і встановлено вищевказані розбіжності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених декларантом відомостей про митну вартість та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи.

Оскільки позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості.

Зауважує, що метод 2а не міг бути застосований, оскільки встановлено, що товари по інших МД ввезено на інших комерційних умовах, ніж заявлений до митного оформлення товар.

В свою чергу метод 2в та 2г не могли бути застосовані митним органом з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в декларанта та в митного органу. Метод 2г не може бути застосований у зв`язку із тим, що за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, проте, декларант та митний орган такою інформацією не володіли.

З урахуванням наведеного уважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є такими, що відповідає вимогам митного законодавства, а тому є законними та обґрунтованими (арк. спр. 50-59).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (арк. спр. 47).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за позовом ФОП ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення за участі представника відповідача (арк. спр. 121).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Між ФОП ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «LMG» (Республіка Польща) укладено контракт від 25 липня 2023 року №1/07/2023 (далі Контракт) постачальник зобов`язується поставити вироби в асортименті, а покупець зобов`язується прийняти товар в кількості та асортименті що вказані в інвойсах що являються невід`ємною частиною даного договору (арк. спр. 21-22).

Пунктом 2.1 Контракту передбачено, що ціна, кількість, асортимент товару наводиться в інвойсі, що добавитиметься до кожної відвантаженої партії товару. Ціна товару встановлюється в злотих (PLN).

Оплата кожної окремої партії Товару здійснюється Покупцем по передоплаті на підставі проформи виставленої Продавцем (пункт 2.3 Контракту).

Датою поставки Товару вважається дата оформлення товарно-транспортної накладної на передачу Товару Покупцеві (пункт 4.1 Контракту).

Відповідно до пункту 4.2. Контракту, доставка товару здійснюється автомобільним транспортом Покупця на умовах FCA-Грудзьондз.

На виконання умов наведеного контракту ТОВ «LMG» 08 жовтня 2024 року було виписано проформу-інвойс №IS0441/10/24 на загальну суму 65 159,50 PLN (арк. спр. 23-24). Позивачем 21 жовтня 2024 року здійснено оплату на користь ТОВ «LMG» у розмірі 65 159,50 PLN, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах (арк. спр. 25). В подальшому, 23 жовтня 2024 року, ТОВ «LMG» виписано інвойс №EXF007/10/24, а також пакувальний лист до вказаного інвойса (арк. спр. 26-28).

Доставка товару здійснювалася на підставі Договору про надання транспортних та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 08 серпня 2024 року №08/08/2024, який укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , предметом якого є регламентування взаємовідносин між Замовником та Перевізником-Експедитором, які виникають при плануванні та виконанні перевезень вантажів по України та міжнародних перевезеннях автомобільним транспортом та розрахункам по них (арк. спр. 35-37). В свою чергу, між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір про надання транспортних та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 22 жовтня 2024 року №22/10/24, предметом якого є регламентування взаємовідносин між Замовником та Перевізником-Експедитором, які виникають при плануванні та виконанні перевезень вантажів по України та міжнародних перевезеннях автомобільним транспортом та розрахункам по них (арк. спр. 32-34).

Позивачем для здійснення митного оформлення партії товарів 28 жовтня 2024 року подано електронну митну декларацію №24UA32U1, серед товарів якої значиться: «1.Водонепроникне взуття з підошвою і верхом з гуми або пластмаси, який не прикріплюється до підошви і не з`єднується з нею ні нитковим, ні шпильковим, ні гвіздковим, ні гвинтовим, ні будь-яким іншим подібним способом, що закриває щиколотку, але не закриває коліно, з пластмасовим верхом:857190443А Чоботи виготовленні з поліурітану, вкладка з неопрену ANGLER PRO 719 PU WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 43 5 пара857200442А Чоботи виготовленні з поліурітану , вкладка з неопрену ANGLER PRO 720 PU WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 42 5 пара857200443А Чоботи виготовленні з поліурітану , вкладка з неопрену ANGLER PRO 720 PU WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 43 5 пара857200444А Чоботи виготовленні з поліурітану , вкладка з неопрену ANGLER PRO 720 PU WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 44 5 пара857200445А Чоботи виготовленні з поліурітану , вкладка з неопрену ANGLER PRO 720 PU WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 45 5 пара748690436А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 36 10 пара748690442А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 42 10 пара751650442А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА ARCTIC TERMO +875 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 42 25 пара751650444А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА ARCTIC TERMO +875 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 44 60 пара751650445А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА ARCTIC TERMO +875 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 45 40 пара751650446А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА ARCTIC TERMO +875 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 46 20 пара758624449A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 49 24 пара758624450A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 50 30 пара757660941A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА HIGHLANDER 766 EVA WELLINGTON FOR MEN BLACK розмір 41 12 пара757660942A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА HIGHLANDER 766 EVA WELLINGTON FOR MEN BLACK розмір 42 24 пара757660943A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА HIGHLANDER 766 EVA WELLINGTON FOR MEN BLACK розмір 43 24 пара758920043А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 892 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 43 18 пара758920044А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 892 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 44 18 пара758920045А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 892 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 45 12 пара758930042A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 893 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 42 30 пара758930043A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 893 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 43 60 пара758930044A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 893 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 44 60 пара758930045A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 893 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 45 36 пара758930046A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 893 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 46 18 пара758930047A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 893 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 47 12 пара758930048A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА WADER 893 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 48 12 пара748690441А Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 41 10 пара758624441A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 41 90 пара758624442A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 42 120 пара758624443A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 43 120 пара758624444A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 44 180 пара758624445A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 45 90 пара758624446A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 46 90 пара758624447A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 47 48 пара758624448A Чоботи виготовленні з матеріалу ЕВА GRENLANDER 862 EVA WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 48 36 пара Торговельна марка Lemigo Виробник LMG Spolka z ograniczona odpowiedzialnoscia Sp. K. Країна виробництва PL» (арк. спр. 14-16).

Для підтвердження митної вартості транспортного засобу по МД №24UA32U1 позивачем додано: пакувальний лист від 23 жовтня 2024 року б/н; рахунок-фактура (інвойс) від 23 жовтня 2024 року №EXF007/10/24; автотранспортна накладна від 23 жовтня 2024 року б/н; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 23 жовтня 2024 року №PL/MF/AT 0010294; банківський платіжний документ, що стосується товару від 21 жовтня 2024 року №17; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 26 жовтня 2024 року №557; Контракт від 25 липня 2023 року №01/07/23; Договорі про перевезення від 08 серпня 2024 року №08/08/24; копія митної декларації країни відправлення від 23 жовтня 2024 року 24PL431020Е0591437; МД від 28 жовтня 2024 року №24UA32U1 (арк. спр. 76-87).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:

- відповідно банківського платіжного документа від 21 жовтня 2024 року №17 оплата за товар здійснена згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) від 25 липня 2023 року №01/07/23. Пунктом 2 передбачено, що ціна, кількість та асортимент товарів наводяться в інвойсі до кожної відвантаженої партії товару; ідентифікувати оплату до оцінюваної поставки товарів неможливо;

- згідно пункту 2.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 25 липня 2023 року №01/07/23 оплата за товар проводиться згідно виставленої проформи, однак проформи не подано до митного оформлення;

- згідно графи 23 автотранспортної накладної від 23 жовтня 2024 року № б/н перевізником є VASYLIAIKO TARAS VOLOMYMYROVYCH, що суперечить перевізнику, зазначеному в рахунку на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 ФОП ОСОБА_3 ;

- наданий рахунок на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 містить інформацію щодо контрагентів: Покупець послуг ФОП ОСОБА_4 та Постачальник - ФОП ОСОБА_3 , що суперечать імпортеру товару - ФОП ОСОБА_1 та перевізнику зазначеному в автотранспортній накладній - VASYLIAIKO TARAS VOLOMYMYROVYCH;

- договору (контракту) про перевезення від 08 серпня 2024 року № 08/08/24, вказаному в графі 44 МД не подано до митного оформлення. Банківських платіжних документів, що стосуються факту оплати транспортних послуг не подано до митного оформлення.

Згідно статті 53 та статті 54 МК України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) Проформу-інвойс; 3) транспортні документи; 4) страхові документи; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до частини шостої статті 53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Декларантом листом від 28 жовтня 2024 року №б/н надано: рахунок на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 (зі змінами); 2) рахунок-проформу від 08 жовтня 2024 року №IS0441/10/24; 3) договір (контракт) про перевезення від 08 серпня 2024 року № 08/08/2024; 4) договір від 22 жовтня 2024 року №22/10/24; 5) довідку про транспортні витрати (арк. спр. 23-24, 32-39). Листом від 28 жовтня 2024 року № б/н повідомлено про відсутність інших додаткових документів (арк. спр. 104).

Митним органом вказано, що відповідно пункту 1.3 Договору (контракту) про перевезення від 08серпня 2024 року № 08/08/2024 організація перевезення здійснюється згідно із Заявками (додаток 1 до Договору), однак Заявки та/або додатку до договору не подано до митного оформлення.

Згідно рахунка на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 витрати на транспортування по маршруту Грудзьондз (Польща) до пункту переходу Рава-Руська становить 24247 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 640 км; транспортні витрати становлять 37,9 грн/км (24247/640). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту Рава-Руська Луцьк становить 7120 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 163 км, що становить 43,7 грн/км (7120/163). Вказане свідчить про можливе заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Тому, оскільки позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості, тому відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2024/002923 (арк. спр. 12-13) та рішення про коригування митної вартості товарів від 29 жовтня 2024 року №UA205140/2024/000335/1 (арк. спр. 9), в якому митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари, інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар 1 на рівні 24,47 дол. США/кг за МД від 26 квітня 2024 року №UA100380/2024/315687. Митницею за основу для коригування митної вартості взято вартість товару «Водонепроникне взуття з підошвою і верхом з гуми або пластмаси» країна походження Польща.

В подальшому, товар було випущено у вільний обіг за МД від 29 жовтня 2024 року №24UA42U2 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України (арк. спр. 17-19).

Уважаючи таке рішення відповідача разом із карткою відмови протиправними, позивач звернувся з позовом до суду про їх оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту) та щодо суми транспортних витрат.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Отож, як встановлено судом митним органом запропоновано декларанту в 10-ти денний термін надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару та усунення виявлених розбіжностей та спростування сумнівів митниці: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) проформу-інвойс; 3) транспортні документи; 4) страхові документи; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

ФОП ОСОБА_1 , на вимогу митниці, надано: 1) рахунок на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 (зі змінами); 2) рахунок-проформу від 08 жовтня 2024 року № IS0441/10/24; 3) договір (контракт) про перевезення від 08 серпня 2024 року № 08/08/2024; 4) договір від 22 жовтня 2024 року №22/10/24; 5) Довідку про транспортні витрати та листом від 28 жовтня 2024 року № б/н, а також листом від 28 жовтня 2024 року повідомлено про відсутність інших додаткових документів.

Отож, поданим позивачем рахунком-проформою від 08 жовтня 2024 року № IS0441/10/24 спростовується твердження відповідача про те, що відповідно банківського платіжного документа від 21 жовтня 2024 року №17 оплата за товар здійснена згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) від 25 липня 2023 року №01/07/23, а ідентифікувати оплату до оцінюваної поставки товарів неможливо, оскільки пунктом 2 передбачено, що ціна, кількість та асортимент товарів наводяться в інвойсі до кожної відвантаженої партії товару.

Відтак матеріалами справи підтверджується, що рахунок-інвойс EXF007/10/24 оформлено ТОВ «LMG» 23 жовтня 2024 року, тобто після здійснення позивачем оплати за товар, а саме 21 жовтня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківського металу (арк. спр. 25), яка була здійснена на підставі рахунок-проформи від 08 жовтня 2024 року № IS0441/10/24 (арк. спр. 23-24).

Отже, суд висновує, що сума, яка передбачена в рахунку-проформі від 08 жовтня 2024 року № IS0441/10/24, сума на яку здійснена оплата відповідно до платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківського металу від 21 жовтня 2024 року №17 та рахунок-інвойс від 23 жовтня 2024 року EXF007/10/24 значиться одна і та ж, а саме 65 159,50 PLN, що підтверджує оплату саме за вказану партію товару.

Щодо зазначення в графі 23 автотранспортної накладної від 23 жовтня 2024 року № б/н перевізника ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що доставка товару здійснювалася на підставі Договору про надання транспортних та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 08 серпня 2024 року №08/08/2024, який укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , предметом якого є регламентування взаємовідносин між Замовником та Перевізником-Експедитором, які виникають при плануванні та виконанні перевезень вантажів по України та міжнародних перевезеннях автомобільним транспортом та розрахункам по них (арк. спр. 35-37). В свою чергу, між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 укладено Договір про надання транспортних та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 22 жовтня 2024 року №22/10/24, предметом якого є регламентування взаємовідносин між Замовником та Перевізником-Експедитором, які виникають при плануванні та виконанні перевезень вантажів по України та міжнародних перевезеннях автомобільним транспортом та розрахункам по них (арк. спр. 32-34).

Враховуючи вказане, поданий ФОП ОСОБА_1 договір (контракт) про перевезення від 08 серпня 2024 року № 08/08/2024 та договір від 22 жовтня 2024 року №22/10/24 пояснює причину по якій у графі 23 автотранспортної накладної від 23 жовтня 2024 року № б/н перевізником є VASYLIAIKO TARAS VOLOMYMYROVYCH (арк. спр. 29).

Також, як зазначалось вище, до митного органу додатково було подано рахунок-проформу від 08 жовтня 2024 року № IS0441/10/24, договір (контракт) про перевезення від 08 серпня 2024 року № 08/08/2024, рахунок на оплату від 26 жовтня 2024 року №557 (зі змінами), які спростовують виявлені Волинською митницею інші розбіжності.

Щодо аргументів Волинської митниці про ненадання заявки та/або додатку до договору про надання транспортно-експедиційних послуг, суд зазначає, що заявка не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість перевезення товару, а є лише передумовою виконання взятих на себе перевізником зобов`язань та ніяк не впливає на визначення митної вартості товарів. Отже, заявка не буде мати жодного значення для числових визначень митної вартості.

При цьому, суд уважає за необхідне наголосити на тому, що частина друга статті 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Серед вказаного переліку відсутня необхідність надавати контролюючому органу будь-які заявки.

У свою чергу, не є спірним, що декларант позивача разом МД від 28 жовтня 2024 року №24UA32U1 надав відповідачу договір про надання транспортних та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 08 серпня 2024 року № 08/08/2024; договір про надання транспортних та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 22 жовтня 2024 року №22/10/24 та Довідку про транспортні витрати та листом від 28 жовтня 2024 року № б/н.

З довідки про транспортні витрати убачається, що транспортні витрати на перевезення вантажу складають в загальному 33 367,00 грн, зокрема, по маршруту Ґрудзбондз до пункту переходу Рава-Руська транспортні витрати складають 24 247,00 грн, які й були включені декларантом позивача до митної вартості товару разом із експедиційними витратами у розмірі 2000,00 грн, а пункту переходу Рава-Руська до міста Луцьк 7 120 грн.

Суд зауважує, що в частиною десятою статті 58 МК України визначений перелік витрат (складові митної вартості), які при визначенні митної вартості додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. До вказаного переліку входять, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Таким чином, до митної вартості включаються реальні витрати на транспортування товару до митного кордону України. При цьому, вказана норма не передбачає необхідності включення до митної вартості можливих додаткових витрат при перевезенні вантажу. А тому, відповідно до частини десятої статті 58 МК України до митної вартості включаються лише реальні транспортні витрати на відрізку маршруту від місця завантаження товару до перетину митного кордону України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 травня 2023 року у справі № 813/2658/16.

Щодо тверджень відповідача про непропорційність розподілення транспортних витрат, то це є лише суб`єктивними припущеннями митного органу. Суд звертає увагу, що у довідці про транспортні витрати саме перевізником (експедитором), як надавачем послуг, визначено їх вартість з розподілом до митного кордону та по території України. Позивач не може володіти інформацією, які саме чинники вплинули на розподіл перевізником вартості послуг перевезення у такий спосіб. Крім того, на підтвердження доводів про непропорційність понесених позивачем витрат на транспортне перевезення відповідач не подав суду відповідних доказів.

Також, суд відхиляє доводи відповідача про заниження транспортних витрат по перевезенню товару позаяк, на підтвердження таких доводів відповідач не надав належних та допустимих доказів.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі №140/7020/24.

На думку суду, у Волинської митниці була можливість з поданих декларантом документів з`ясувати вартість понесених транспортних витрат. Докази понесення позивачем інших витрат в матеріалах справи відсутні, такі докази не надані й відповідачем. При цьому, законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Так, Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року у справі №520/6058/24.

Суд не може погодитися із діями митного органу стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Суд зазначає, що вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у частинах третій-четвертій статті 53 МК України та про надання яких вказано у повідомленні декларанту може мати місце лише тоді, коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів. Однак, за обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви митного органу ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Також суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).

Крім того, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Як убачається з оскаржуваного рішення, відповідач митну вартість визначив за другорядним методом резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно із якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості від 29 жовтня 2024 року № UA205140/2024/000335/1, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 21 серпня 2018 року у справі №804/1755/17.

Можливість поставки товару іншим покупцям за більшою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а спирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митого оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митною органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 809/1469/16.

Суд наголошує на тому, що резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У вказаному рішенні не зазначено докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Такі ж висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року у справі №520/6058/24.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд констатує, що прийняте Волинською митницею рішення про коригування митної вартості товару є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду позивач згідно із платіжною інструкцією про переказ готівки від 07 листопада 2024 року №8 сплатив судовий збір в розмірі 1220,00 грн (арк. спр. 10), який згідно із виписками був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України (арк. спр. 124), тоді як сплаті підлягав судовий збір в сумі 1211,20 грн (3028,00 грн х 0,4 = 1211,20 грн).

Питання про повернення судового збору, надміру сплаченого за подання даного адміністративного у розмірі 8,80 грн (вісім гривень вісімдесят копійок), може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень) суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: Договір про надання правничої допомоги від 08 листопада 2024 року б/н; акт прийому-передачі результатів наданих правових послуг від 11 листопада 2024 року №11/11/24; прибутковий касовий ордер від 11 листопада 2024 року №11/11/24; ордер серії АС №1116374; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №832 та посвідчення адвоката України №832 (арк. спр. 40-45).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги зазначив, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою. Також посилається на те, що представником позивача не надано детального опису робіт (наданих послуг), що унеможливлює співставлення заявленого розміру із складністю справи, складністю виконаних робіт, об`єму наданих послуг та складності справи.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Відтак, послуга щодо попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин; вивчення та правовий аналіз документів для підготовки позову до суду та складання позовної заяви з роздрукуванням додатків до неї охоплюються загальною діяльністю адвоката та має на меті складання позовної заяви і подання її до суду. Крім того, ряд послуг, які надавались позивачу не відповідають критеріям необхідності та не мали впливу на хід розгляду справи, а деякі з них не вимагають спеціальної фахової підготовки спеціаліста-правознавця та не можуть вважатись правничою допомогою.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №826/7375/18.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що справа про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару є спором як майнового характеру незначної складності.

Тому суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, вважає, що з огляду на зміст наданих послуг, суму позову та складність даної справи, наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1500,00 грн, а решту витрат повинен понести позивач.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385) про визнання протиправними дій та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 29 жовтня 2024 року № UA205140/2024/000335/1.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) та 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович