Справа № 761/9545/24
Суддя: Букіна О. М.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №761/9545/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі -Черчукан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА №1531872 від 27.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та стягнути з державного бюджету 510,00 грн. (сплаченого штрафу).

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 27.02.2024 відносно нього працівником патрульної поліції - інспектором 1 взводу 7 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в м. Києві - Євтушенко Євгенією Валеріївною винесено постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, за те, що цього ж дня, о 07 год. 56 хв. в м. Києві на вул. Данила Щербаківського, 31, водій, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.г ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Даною постановою на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

В обґрунтування поданого позову Позивач посилався на те, що відповідно до п.8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м. до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Разом з тим, правилами дорожнього руху України, а саме: п.8.11 встановлено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так, Позивач стверджує, що коли він почав проїзд перехрестя, горів зелений сигнал світлофора, та коли він вже проїхав стоп-лінію перехрестя, сигнал змінився на жовтий.

Таким чином, Позивач не мав змоги здійснити гальмування перед перехрестям відповідно до п.8.10 ПДР, оскільки вже проїхав стоп-лінію на момент зміни сигналу світлофора, не вдаючись до екстреного гальмування.

Позивач вважає, що в даному випадку ним не порушено п.8.7.3.г Правил дорожнього руху.

Окрім цього Позивач стверджує, що відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, вищезазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а).

У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази вини Позивача, фото та відеозйомка, пояснення свідків, інспекторів патрульної поліції. Крім того, патрульний поліцейський здійснив розгляд справи без урахування його пояснень по суті, котрі навіть не відбирав перед складанням постанови.

У зв`язку з вищевикладеним, просив суд задовольнити позов в повному обсязі та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

13.03.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошину В.О.

18.03.2024 Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення - залишено без руху з надання строку для усунення недоліків позовної заяви.

26.03.2024 року до суду від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з доданими до неї документами.

08.04.2024 до суду надійшла відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №532470 про реєстрацію місця перебування Відповідача.

09.04.2024 Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення - передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю.

21.05.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 24.05.2024 було відкрито провадження у справі та розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивачу судом було надіслано копію ухвали суду від 24.05.2024. Відповідачам судом було надіслано копію ухвали суду від 24.05.2024 та копію позовної заяви із додатками, яку останні отримали 05.07.2024, про що свідчить штамп про отримання на супровідному листі.

Відзиву на позов відповідачі, у встановленому законом порядку строк, не надав.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Із матеріалів справи вбачається, що 27.02.2024 відносно ОСОБА_1 працівником патрульної поліції - інспектором 1 взводу 7 роти 1 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в м. Києві - Євтушенко Євгенією Валеріївною винесено постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, за те, що цього ж дня, о 07 год. 56 хв. в м. Києві на вул. Данила Щербаківського, 31, водій, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Tiguan», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на забороняючий жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3.г ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Даною постановою на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Що стосується вимоги Позивача щодо скасування постанови серії ЕНА №1531872 від 27.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, останній наголошує, що відповідно до п.8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м. до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Разом з тим, правилами дорожнього руху України, а саме: п.8.11 встановлено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так, Позивач стверджує, що коли він почав проїзд перехрестя, горів зелений сигнал світлофора, та коли він вже проїхав стоп-лінію перехрестя, сигнал змінився на жовтий.

Таким чином, Позивач не мав змоги здійснити гальмування перед перехрестям відповідно до п.8.10 ПДР, оскільки вже проїхав стоп-лінію на момент зміни сигналу світлофора, не вдаючись до екстреного гальмування.

Позивач вважає, що в даному випадку ним не порушено п.8.7.3.г Правил дорожнього руху

Згідно ч.ч. 1, 3 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно п. п. 1, 2 ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам,

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч.3 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Вбачається, що постанову серії ЕНА №1531872 виніс інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Євтушенко Є.В.

Відповідно до п.8.7.3.г ПДР України жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що ним дійсно було здійснено проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора, однак Позивач не мав змоги здійснити гальмування перед перехрестям відповідно до п.8.10 ПДР, оскільки вже проїхав стоп-лінію на момент зміни сигналу світлофора, не вдаючись до екстреного гальмування.

Разом з тим, правилами дорожнього руху України, а саме: п.8.11 встановлено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

А тому, Позивач діяв в межах ПДР та їх не порушував.

Відеозапису протилежного доводам викладених позивачем відносно події, яка сталася 27.02.2024 Відповідачем суду надано не було. Відзиву до суду не надано та пояснення Позивача нічим не спростовані.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що Відповідачем не було надано до суду доказів, які спростовували викладені Позивачем у позовній заяві обставини у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, суд вважає за можливе скасувати постанову серії ЕНА №1531872 від 27.02.2024, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Враховуючи викладене вище, позов ОСОБА_1 в частині скасування постанови серії ЕНА №1531872 від 27.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП підлягає задоволенню.

В частині вимоги Позивача щодо стягнення з державного бюджету 510,00 грн. (сплаченого штрафу), суд приходить до наступного висновку.

Так, Позивач просив суд стягнути із Відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на його користь матеріальну шкоду у розмірі 510,00 грн.

28.02.2024 ОСОБА_1 було сплачено штраф у розмірі 510,00 грн. на користь ГУК у м. Києві відповідно до постанови серії ЕНА №1531872 від 27.02.2024.

Вирішуючи питання про те, чи є сплата штрафу Позивачем матеріальною шкодою (збитками) у розумінні положень ЦК України, суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21, відповідно до якої Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що на момент сплати Позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду вважала, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК України про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України, які застосували суди першої й апеляційної інстанцій, задовольняючи позов. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, а також від 5 лютого 2020 року у справі № 910/15295/18, на яку звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі про передання справи № 910/5880/21 на розгляд Великої Палати Верхового Суду.

Таким чином, суд звертає увагу Позивача, що у даному випадку відсутні правові підстави для стягнення із Відповідача на користь Позивача суми сплаченого штрафу у розмірі 510,00 грн. саме як відшкодування матеріальної шкоди, а тому вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

При цьому, суд роз`яснює, що Позивач має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави, тобто у порядку статті 1212 ЦК України.

А тому, в цій частині задоволення позову ОСОБА_1 до Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві щодо стягнення з державного бюджету 510,00 грн. (сплаченого штрафу) - слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь Позивача понесених витрат зі сплати судового збору у розмірі 484,48 грн.

Керуючись статтями 8, 9, 14-2, 122, 222, 258, 279-1 - 279-4, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про Національну поліцію», статтями 2, 3, 5, 47, 72-78, 132, 139, 192, 193, 194, 229, 241- 244, 246, 250, 257, 263, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1531872 від 27.02.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень - скасувати.

В частині задоволення позову до Головного Управління Державної казначейської служби України у м. Києві - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, витрати по сплаті судового збору у розмірі 484,48 грн.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст ухвали складено 20.01.2025.

Суддя О.М. Букіна