Справа № 759/24721/24
Суддя: Кравченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/24721/24

пр. № 2-а/759/50/25

16 січня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Корецької М.С., позивача, Черненка Євгена Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 6 роти 2 батальйону Полку-1 Богуша Дмитра Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиції учасників справи

Аргументи позивача

19 листопада 2024 до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 6 роти 2 батальйону Полку-1 Богуша Дмитра Сергійовича (далі - поліцейський) про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Позов обґрунтований тим, що:

- 28 жовтня 2024 року поліцейський прийняв постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП;

- постанова мотивована тим, що 28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Subaru XV, реєстраційний номер НОМЕР_1 за адресою: місто Київ, вулиця Басейна, 12 проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху);

- зазначену постанову позивач уважає незаконною, оскільки він почав проїжджати перехрестя на дозволений зелений сигнал світлофора, що виключає відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Окрім того, оскаржувана постанова винесена з порушенням процесуальних гарантій позивача.

31 грудня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшло клопотання ОСОБА_1 про залучення Департаменту патрульної поліції як співвідповідача у справі.

Клопотання мотивоване тим, що поліцейський, який прийняв постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є працівником Департаменту патрульної поліції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові; Додатково позивач повідомив, що доказів порушення ним пункту 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху поліцейський ані йому, ані суду не надав. Транспортний засіб продемонстрований йому поліцейським на фото неможливо однозначно ідентифікувати через нечітку якість зображення. Сказана ним фраза «станом на момент перетину стоп-лінії горів сигнал жовтий» означає, що заборонений сигнал світлофора горів, коли транспортний засіб повністю перетнув стоп-лінію. Маневр проїзду перехрестя він починав виконувати, коли горів зелений сигнал світлофора. Також акцентував, що розгляд справи поліцейський провів з істотним порушенням процедури: не роз`яснив позивачеві його права, відмовився долучати до матеріалів справи письмові пояснення.

З урахуванням викладеного просив позов задовольнити.

Аргументи поліцейського

Поліцейський проти позову заперечив.

26 грудня 2024 року представниця поліцейського Щур І.В. подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що:

- постанова прийнята у межах повноважень та у спосіб, визначений КУпАП, з урахуванням усіх обставин справи;

- під час розгляду справи ОСОБА_1 не заперечив проїзду на заборонений жовтий сигнал світлофора, а доводив, що такий проїзд дозволений;

- поліцейський прийняв постанову з дотриманням установленої законом процедури: виконав умови підготовки справи до розгляду, роз`яснив позивачеві його права. Будь-яких заяв чи клопотань ОСОБА_1 під час розгляду справи не заявляв; доказів на підтвердження порушення порядку притягнення його до адміністративної відповідальності не надав.

З наведених підстав просила у позові відмовити.

У судове засідання поліцейський та її представник не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Аргументи Департаменту патрульної поліції

15 січня 2025 року представниця Департаменту патрульної поліції Щур І.В. подала відзив на позовну заяву. До позовної заяви долучила довіреність від Департаменту патрульної поліції на її ім`я, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, відеозапис з назвою: «export-622i6 ОСОБА_1 зупинка розгляд справи 16.12.2024.mp4», відеозапис з назвою: «export-lz3rk ОСОБА_1 ознайомлення з постановою.mp4», квитанцію про надсилання стороні ОСОБА_1 , квитанцію про надсилання стороні Департамент патрульної поліції 40108646.

Вимоги до відзиву, як до заяви по суті справи викладені у статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відзив вважається таким, що поданий належним чином, якщо відповідач дотримався усіх вимог, передбачених у вказаній нормі.

Відповідно до ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву додаються: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Наведена норма встановлює імперативний обов`язок відповідача надіслати копію цієї заяви всім учасникам справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

До поданого відзиву представниця Департаменту патрульної поліції не долучила документи, що підтверджують надсилання відзиву поліцейському.

З огляду на викладене, поданий відзив суд при розгляді справи не враховує.

ІІ. Процесуальні дії суду

03 грудня 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху з підстав неналежного оформлення позовної заяви.

16 грудня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив судове засідання на 26 грудня 2024 року.

19 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

20 грудня 2024 року суд постановив ухвалу про відмову в задоволенні цієї заяви з підстав відсутності доказів її надсилання поліцейському.

На підставі заяви позивача судове засідання, призначене на 26 грудня 2024 року, суд відклав на 16 січня 2025 року.

06 січня 2025 року суд постановив ухвалу про залучення Департаменту патрульної поліції до участі у справі як співвідповідача.

10 січня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Зазначену заяву суд задовольнив, про що 13 січня 2025 року постановив відповідну ухвалу.

У судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, ОСОБА_1 заявив клопотання про відхилення відзиву, поданого представником поліцейського. Мотивував клопотання тим, що докази направлення йому відзиву в матеріалах справи відсутні, відзив він не отримав.

Оскільки до відзиву долучений фіскальний чек АТ «Укрпошта» № 34 від 25.12.2021 про направлення рекомендованого листа позивачеві, суд без виходу до нарадчої кімнати у задоволенні зазначеного клопотання відмовив.

У судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, ОСОБА_1 заявив клопотання про відхилення відзиву, поданого представником Департаменту патрульної поліції. Мотивував клопотання тим, що до відзиву документи, що підтверджують надсилання відзиву поліцейському. Наведене клопотання суд без виходу до нарадчої кімнати задовольнив, посилаючись на приписи статті 162 КАС України, про що зазначив вище.

ІІІ. Обставини, які встановив суд

Відповідно до постанови поліцейського 1 взводу 6 роти 2 батальйону Полку-1 Богуша Дмитра Сергійовичасерії ЕНА № 3362161, 28 жовтня 2024 року о 16 годині 53 хвилини 50 секунд за адресою: місто Київ, вулиця Басейна, 12, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Subaru XV, реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху, і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. З урахуванням наведеного постановив накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510,00 гривень (а.с. 11).

У судовому засіданні був досліджений відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського № 473809, наданий представником поліцейського на компакт-диску загальною тривалістю 0 годин 13 хвилин 00 секунд. Дата здійснення запису 28 жовтня 2024 року (з 16 години 40 хвилин 10 секунд до 16 години 53 хвилини 10 секунд) (а.с. 72).

На відеозаписі зафіксована зупинка транспортного засобу Subaru XV, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 і процес розгляду справи про адміністративне правопорушення. Відеозапис починається із зупинки транспортного засобу.

О 16 годині 42 хвилини 10 секунд (час запису 0:02:00) поліцейський з мобільного телефону починає демонструвати ОСОБА_1 відеозапис, який, на думку поліцейського, підтверджує вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Починаючи з 16 години 42 хвилини 52 секунд (0:02:42), на відеозаписі фіксується стоп-кадр, на якому зображений автомобіль, марку і реєстраційний номер якого встановити неможливо, світлого кольору (більш точний колір встановити неможливо). Також на стоп-кадрі зафіксований світлофор, у якому увімкнений сигнал, що забороняє рух (точний сигнал встановити неможливо). Розташування стоп-лінії на відеозаписі з мобільного телефону поліцейського встановити неможливо. Факт безпосереднього проїзду вказаним автомобілем перехрестя на відеозаписі з мобільного телефону поліцейського не зафіксований.

ІV. Мотиви і оцінка суду

Щодо суті спору

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2 частини 1 статті 5 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, суд при вирішенні цієї справи має перевірити правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Під час перевірки вказаних обставин суд має відповісти на такі питання:

- чи надав відповідач докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 2 ст. 122 КУпАП?;

- чи дотримав поліцейський процедуру притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності?

Частина друга статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Об`єктом зазначеного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 2 ст. 122 КУпАП, є особа, яка керує транспортним засобом.

Із суб`єктивної сторони зазначене правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення полягає, зокрема, у проїзді на заборонний сигнал світлофора.

Відповідно до п. 8.7.3.ґ Правил дорожнього руху жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно з п. 8.10. Правил дорожнього руху у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху (пункт 8.11. Правил дорожнього руху).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відповідно до ст. 284 КУпАП є одним з рішень суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийнято за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення і одночасно з цим яке становить найбільше втручання в особисті права, свободи особи, оскільки передбачає створення для особи негативних наслідків особистого, майнового характеру у вигляді адміністративного стягнення.

Суд зауважує, що прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення можливо лише за умови, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у встановленому законодавством порядку, а факт вчинення адміністративного правопорушення і вина особи у його вчиненні доведені у встановленому порядку належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Отже, визначальним для такого рішення суб`єкта владних повноважень є доведення факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суб`єкт владних повноважень, що здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання зазначеного обов`язку є визначальним для прийняття правомірного рішення суб`єктом владних повноважень, яке буде становити пропорційне та законне втручання у права та свободи особи, а також підтверджувати належне виконання владних (управлінських) функцій самим суб`єктом владних повноважень.

Виконання цього обов`язку здійснюється у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом заслуховування осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідження доказів, вирішення клопотань, про що зазначено у ст. 279 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Приписи статті 62 Конституції України закріплюють принцип презумпції невинуватості, який полягає, зокрема, у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

До провадження в справах про адміністративні правопорушення застосовується кримінальний аспект та відповідні гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема згідно яких кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. На цьому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 09.09.2011 у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 у справі «Надточій проти України».

Необхідність застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення констатована і у постанові Верховного Суду у справі 463/1352/16-а від 08.07.2020, згідно з якою у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

У справах про адміністративні правопорушення суддя при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості звинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати особу винною.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи, що розглядається, не містить доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 2 ст. 122 КУпАП, поза розумним сумнівом.

На підтвердження винуватості позивача у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення представник поліцейського надав відеозапис з нагрудної бодікамери поліцейського № 473809, на якому поліцейський демонструє відеозапис події з мобільного телефону.

Наведені відеозаписи не дають можливості беззаперечно встановити факт проїзду ОСОБА_1 перехрестя на заборонний жовтий сигнал світлофора. Зокрема, відеозапис з мобільного телефона не місить доказів руху транспортного засобу, не підтверджує, що транспортний засіб, зафіксований у відеозаписі, є автомобілем марки Subaru XV, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачеві. Із зазначеного відеозапису, з огляду на нечітку (дрібну) якість зображення, неможливо зробити будь-який висновок щодо розташування автомобіля відносно стоп-лінії, констатувати, що на момент початку проїзду перехрестя горів жовтий сигнал світлофора.

Інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення відповідачі не надали.

Суд також акцентує, що відповідно до постанови серії ЕНА № 3362161 ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене у ч. 2 ст. 122 КУпАП, 28 жовтня 2024 року о 16 годині 53 хвилини 50 секунд. Наведений час не узгоджується з відеозаписом, що наданий представником поліцейського, оскільки вказаний відеозапис розпочинається о 16 години 40 хвилин 10 секунд з моменту зупинки транспортного засобу. При цьому факт зупинки транспортного засобу після проїзду перехрестя учасники справи не оспорюють.

Отже, час вчинення адміністративного правопорушення, зазначений у постанові, не відповідає фактичним обставинам справи. Будь-яких доказів проїзду ОСОБА_1 перехрестя на жовтий сигнал світлофора о 16 годині 53 хвилини 50 секунд матеріали справи не містять.

Суд наголошує, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Постанова - це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Доводи представника відповідача про ненадання позивачем доказів протиправності оскаржуваної постанови суд відхиляє, адже вони суперечать частині другій статті 77 КАС України.

Суд акцентує, що в межах адміністративних прав щодо оскарження правомірності рішень суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення та подавати на підтвердження цього всі можливі докази. В такий же спосіб законодавство закріплює презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яку останній має спростувати, застосовуючи всі можливі процесуальні механізми.

Оскільки недоведеність наявності в діях позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення є самостійною підставою для скасування постанови, оцінку застосування до спірних правовідносин пунктів 8.10., 8.11. Правил дорожнього руху, а також оцінку аргументам позивача щодо недотримання процедури притягнення його до адміністративної відповідальності та суд не надає.

Щодо належного відповідача у справі

Відповідно до ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зі змісту наведених положень процесуального законодавства вбачається, що належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального право відношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

У позові ОСОБА_1 зазначив відповідачем поліцейського 1 взводу 6 роти 2 батальйону Полку-1 Богуша Дмитра Сергійовича. За клопотанням ОСОБА_1 суд залучив Департамент патрульної поліції до участі у справі як співвідповідача.

Верховний Суд у постановах від 26.12.2019 у справі № 724/716/16, від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17, від 17.09.2020 у справі № 742/2298/17 зазначив, що «частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені державної влади.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення».

Поліцейський, який виніс оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3362161 від 28.10.2024 року, є працівником Департаменту патрульної поліції в місті Києві.

Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України №73 від 06.10.2015, структурні підрозділи патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції.

За таких обставин, належним відповідачем у справі є Департамент патрульної поліції, а не поліцейський, який прийняв оскаржувану постанову.

V. Висновки суду

З огляду на те, що відповідачі не довели факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого у ч. 2 ст. 122 КУпАП, вимогу до Департаменту патрульної поліції суд задовольняє.

Оскільки поліцейський не є належним відповідачем у справі позовну вимогу до нього суд залишає без задоволення.

З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково.

VІ. Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина перша статті 138 КАС України).

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 605,60 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ПУМБ» № T736-FSSM-67ZE від 19.11.2024 (а.с. 45).

13 січня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на відправку поліцейському процесуальних документів, необхідних для підготовки та розгляду справи (позовної заяви і заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції) в сумі 142,50 гривень.

До вказаної заяви позивач долучив квитанцію ТОВ «Поштова служба «Е-Пост» № 1409953 від 10.01.2025 на суму 48,10 грн та квитанцію ТОВ «Поштова служба «Е-Пост» № 1351125 від 19.11.2024 на суму 94,40 грн (а.с. 86, 87).

Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог до Департаменту патрульної поліції, судовий збір у сумі 605,60 гривень та витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи в сумі 142,50 гривень підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 2, 3, 5, 7, 9, 77, 79, 90, 132, 138, 139, 241-246, 268, 269, 271, 272, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 6 роти 2 батальйону Полку-1 Богуша Дмитра Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, частково повністю.

Постанову поліцейського 1 взводу 6 роти 2 батальйону Полку-1 Богуша Дмитра Сергійовичавід 28 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи в сумі 142,50 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , поліцейський 1 взводу 6 роти 2 батальйону Полку-1 Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Святослава Хороброго, будинок 9, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий)

Відповідач: Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108646).

Суддя Ю.В. Кравченко