Справа № 420/361/25
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/361/25
УХВАЛА
17 січня 2025 року Суддя Одеського окружного адміністративного суду, Бжассо Н.В., дослідив матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:
Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку;
Визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо не поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , не виплати компенсації втрати частини доходу та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок;
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення - з червня 2024 року та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам;
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області виплатити компенсацію втрати частини доходу з червня 2015 року по лютий 2020 року та з червня 2024 року.
Ухвалою суду від 10.01.2025 року залишено позов без руху та надано позивачу 10-денний термін для усунення недоліків адміністративного позову шляхом: надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду в частині визнання протиправною бездіяльності Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо не виплати компенсації втрати частини доходу позивачу за період з червня 2015 року по лютий 2020 року та зобов`язання вчинити відповідні дії; надання виправленої позовної заяви; доказів сплати судового збору; роздрукованих додатків до позовної заяви, поданої 06.01.2025 року.
15.01.2025 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, згідно з якою представник позивача просить суд:
- поновити строк звернення до адміністративного суду;
- відстрочити сплату судового збору або зменшити розмір до 1 вимоги;
та зазначає, що разі задоволення заяви виправлена позовна заява та роздруковані додатки будуть направлені до суду поштою.
Щодо клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Так в ухвалі про залишення позову без руху від 10.01.2025 року суддя вказала, що Відповідно до абз.1 ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Предметом розгляду даної справи, у тому числі, визнання протиправною бездіяльності Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо не виплати компенсації втрати частини доходу позивачу за період з червня 2015 року по лютий 2020 року.
Тобто, фактично спірні правовідносини в цій частині виникли у лютому 2020 року. При цьому, з позовом до Одеського окружного адміністративного суду позивач звернувся 06.01.2025 року, тобто з пропуском встановленого законодавством строку.
Згідно з ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Таким чином, законодавством регламентовано чіткі строки звернення до суду з адміністративним позовом, перебіг яких починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.
Законодавством передбачено, що у разі, якщо особа не знала про порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.
При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.
День, коли особа дізналася про порушення свого права це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Отже, позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом в частині визнання протиправною бездіяльності Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо не виплати компенсації втрати частини доходу позивачу за період з червня 2015 року по лютий 2020 року та зобов`язання вчинити відповідні дії.
В заяві про усунення недоліків представник позивача зазначає, що Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Постановою Великої палати Верховного суду від 20 травня 2020 року по справі № 815/1226/18 «Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону № 1058-IV, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів». Велика Палата Верховного Суду вважає, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком. Статті 122, 123 КАС України спрямовані на обмеження доступу до правосуддя та порушення прав громадян. Як наведено вище, наведені положення в будь-якому разі не можуть бути застосовані щодо виниклих правовідносин. Застосування ст.ст. 122, 123 КАС України до виниклих правовідносин є свідомим та цинічним обманом громадян.
Однак, суддя наголошує, що ухвалою суду від 10.01.2025 року суд зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду лише в частині вимог щодо не виплати компенсації втрати частини доходу позивачу за період з червня 2015 року по лютий 2020 року та зобов`язання вчинити відповідні дії, а не щодо зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії.
Позивач після отримання сум доплати до пенсії у лютому 2020 року не вчиняв жодних дій з метою отримання компенсації втрати частини доходу.
Спір в цій частині позовних вимог не стосується права позивача на поновлення виплати пенсії, а тому посилання представника на постанову Великої палати Верховного суду від 20 травня 2020 року по справі № 815/1226/18 є безпідставними та такими, що не стосуються предмету спору в частині позовних вимог щодо яких судом зроблено висновок про пропуск строку звернення до суду.
Щодо клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору або зменшення розміру до 1 вимоги, суд зазначає наступне.
Питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється Законом України Про судовий збір.
Відповідно до ст. 8 Закону України Про судовий збір, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 не працює та отримує в Ізраїлі лише соціальні виплати, яка є прожитковим мінімумом для малозабезпечених осіб та які не являються доходом, однак не надає жодного доказу на підтвердження вказаного факту.
Таким чином, вказане клопотання до задоволення не належить, оскільки наведені представником підстави для задоволення клопотання не підтверджені жодними доказами.
В іншій частині, вимоги ухвали суду від 10.01.2025 року залишилися невиконаними та представник позивача вказав, що виконає їх за умови задоволення клопотань, які зазначені вище судом.
Такими чином, станом на 17.01.2025 року недоліки адміністративного позову позивачем не усунуті.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про наявність підстав для повернення адміністративного позову.
Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
На підставі викладеного, керуючись ст. 169, 248 КАС України, суддя
Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом в частині позовних вимог.
Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору або зменшення розміру судового збору.
Повернути позивачеві адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.В.Бжассо