Справа № 160/20673/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С
за участі секретаря судового засіданняКамінської С.В.
представників позивача представника відповідача Іванчика П.В., Шульги В.С. Сербулової К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
05.09.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких зазначено наступне. Податківцями не було виконано вимоги пункту 79.2 статті 79 ПК України. Документальна позапланова перевірка проведена ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підприємстві позивача із грубим порушенням порядку повідомлення, встановленого п.79.2 ст. 79 ПК України, що дає підстави стверджувати про її неправомірність. Відповідачем ані при розгляді скарги, ані при складанні відзиву на позовну заяву, не проаналізовано надані позивачем документи. На переконання позивача, це вказує на формальний підхід відповідача до процедури оскарження, що є недопустимим з боку державного органу. Відповідачем не вказано, яким нормативно-правовим актом він керується, наводячи цей вичерпний перелік документів, який нібито повинен бути у позивача. У свою чергу, позивачем були надані первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій. Факт придбання та отримання послуг є очевидним. Запчастини придбавались для вантажних автомобілів підприємства, а тому є розумна економічна причина (ділова мета) їх придбання. Так, наряди-накази та акти виконаних робіт містять дані щодо проведення робіт з діагностики та виявлені несправності автомобілів. Придбання ж розхідних запчастин на автомобілі, в тому числі шин, акумуляторів тощо, є очевидною необхідністю задля нормального функціонування підприємства, основним видом діяльності якого є надання транспортних послуг та, яке здійснює міжнародні перевезення товарів. Необхідність в їх придбанні є очевидним, а тому таким, що не потребує додаткового доказування. Надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій у спірний період та реальність здійснення господарської діяльності, в т.ч. фактичне використання дизельного палива. Немає жодних обґрунтованих підстав для висновків про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цієї особи, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг. Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування. У податковому обліку витрати повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та пов`язані із цією операцією. Податковий кредит, крім іншого, має бути обов`язково підтверджений податковою накладною. Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту та витрат, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. За умови подання платником податків належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, задекларовані платником податків дані податкового обліку вважаються підтвердженим (правомірними), якщо контролюючий орган не доведе зворотне. Посадовими особами податкового органу в ході перевірки безпідставно не було взято до уваги первинні документи підприємства, а лише формально зазначено про неповноту підтвердження доказами списання дизельного палива та про нібито відсутність ділової мети в придбанні акумуляторів, шин, оренди та діагностики автомобіля. Такий же формальний підхід був з боку ДПС під час розгляду скарги позивача, оскільки в Рішенні про результат розгляду скарги не надано оцінку жодному наданому позивачем документу, а текст містить лише загальні фрази щодо нібито не підтвердження належним чином здійснення господарських операцій. Крім того, позивач зазначає про відсутність (ненадання) доказів на підтвердження своєї позиції з боку відповідача.
Розгляд справи 19 вересня 2024 року за клопотанням представника відповідача відкладено до 26.09.2024 року.
У судовому засіданні 26.09.2024 року суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті. Розгляд справи по суті призначено на 03.10.2024 року.
У судовому засіданні 03.10.2024 року, з урахуванням клопотання представника позивача, розгляд справи відкладено до 22.10.2024 року.
11.10.2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення до справи, документів на виконання усної ухвали суду, які стосуються призначення та проведення перевірки.
22.10.2024 року представником позивача подано заперечення проти клопотання відповідача про долучення доказів, мотивоване тим, що вони подані з порушенням порядку і строків подання доказів, після закриття підготовчого провадження.
Судове засідання, призначене на 22.10.2024 року, з урахуванням клопотання представника позивача, відкладено до 12.11.2024 року.
У судовому засіданні 12.11.2024 року за участі представників позивача та відповідача, суд, протокольною ухвалою відклав розгляд справи по суті до 19.11.2024 року.
19.11.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача. В яких зазначено наступне. Представник відповідача в минулому судовому засіданні при наданні пояснень вказала, що ставить під сумнів дійсність здійснення позивачем вантажних перевезень. Проте в описовій частині Акту перевірки (сторінки 14,15) надається опис господарських операцій з послуг перевезення вантажу, наданих позивачем. Із тексту Акту перевірки вбачається, що інспекторами ДПС було перевірено первинні документи по перевезеннями і встановлено, що «Позивачем в періоді, що перевіряється, здійснено операції з постачання послуг з міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом та постачання послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом на митній території України». Аналізом відображеного показника у рядку 3 Декларації (колонка А) Інші операції, що оподатковуються за нульовою ставкою» за перевіряємий період у загальній сумі 4863071 грн встановлено, що даний показник сформовано за рахунок здійснення ТОВ «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» міжнародних перевезень ТМЦ». В акті перевірки наведено таблицю із сумами по місяцях 2023 року. В графі «за даними платника» та графі «за даними перевірки» зазначено ідентичні цифри (сторінка 1 Акту перевірки). Це вказує на те, що документи, які підтверджують операції з перевезення, надавались позивачем до перевірки. Також, зауважень щодо операцій по перевезенню вантажів у податкової немає. Так, документи про перевезення ТМЦ - транспорті накладні (CMR) та відповідні акти не надавались позивачем із позовом, оскільки по них не було зауважень в Акті перевірки. Але, оскільки представником відповідача було поставлено під сумнів дійсність даних операцій, то позивач надає такі документи суду. Також, 19.11.2024 року до суду надійшли пояснення представника позивача стосовно опечатки в позовній заяві при зазначенні державного номер транспортного засобу AUDI Q7 вказано державний номер НОМЕР_1 , тоді як вірно: державний номер НОМЕР_2 . Цей держаний номер автомобіля AUDI Q7 вказаний в Договорі оренди транспортного засобу від 30.09.2022 та в Акті виконаних робіт № В000000246 від 08.03.2023 про здійснення технічного обслуговування та ремонту. Отже, позивач просить вважати вірним в тексті позову «AUDI Q7 державний номер НОМЕР_2 » замість « НОМЕР_1 ».
В судовому засіданні 19.11.2024 року за участі представників позивача та відповідача, протокольною ухвалою суд ухвалив відкласти розгляд справи до 05.12.2024 року.
04.12.2024 року до суду надійшло клопотання представника податкового органу про долучення до матеріалів справи акту перевірки від 13.03.2024 № 3623/04-36-07-06/41267272.
У судовому засіданні 24.12.2024 року представники сторін підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
У судовому засіданні 24.12.2024 справу розглянуто, проголошено вступну і резолютивну частину рішення.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Видами економічної діяльності ТОВ «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» за КВЕД є:
49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний);
45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами;
45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами;
45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів;
45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів;
45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів;
49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду);
52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту;
63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.;
64.91 Фінансовий лізинг;
64.99 Надання інших фінансових послуг(крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у;
68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна;
68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна;
70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування;
77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів;
82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» перебуває на обліку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
На підставі п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 стю 78, п. 82.2 ст. 82, пп. 29.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» подало податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2023 року з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить 100 тис. грн, а саме 127 156 грн, та, яке вплинуло на формування та декларування бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за грудень 2023 року у сумі 41 666 грн, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято наказ № 640-4 від 20.02.2024 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» з 27 лютого 2024 року тривалістю 5 робочих днів.
Направлення на перевірку № 1273 та 1274 від 22.02.2024 року вручено директору ТОВ «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» Старовойт О.М. із врученням копії наказу № 640-4 від 20.02.2024 року про проведення перевірки.
Термін проведення перевірки продовжено на 2 робочі дні з 05.03.2024 на підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 05.03.2024 № 878-п.
За результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки складено акт №623/04-36-07-06/41267272 від 13 березня 2024 року, в якому встановлено порушення:
- занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість у грудні 2023 на суму ПДВ 219 825,2 грн, та відповідно завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за грудень 2023 року (рядок 19 декларації з ПДВ за грудень 2023 року) на суму ПДВ 219825,2 грн, що призвело до:
завищення задекларованої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 41 666 грн (рядок 20.2 декларації з ПДВ за грудень 2023 року);
- необхідно нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ по ТМЦ, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю підприємства та необхідно скласти та зареєструвати в установлені терміни податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 1318953,6 грн, в т. ч. ПДВ 219825,2 грн. Штрафні санкції за порушення строків реєстрації податкових накладних в ЄОПН визначаються згідно зі ст. 120-1.1 Кодексу.
На підставі акта перевірки №623/04-36-07-06/41267272 від 13 березня 2024 року контролюючим органом прийнято:
Позивач, не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою про сплату боргу, оскаржив правомірність їх прийняття до суду.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час виникнення спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до положень підпунктів 19-1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, що визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
За змістом підпунктів 20.1.4, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
За змістом пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Тобто, за загальним правилом, сума ПДВ підлягає відшкодуванню по узгодженню за результатами перевірки.
Відповідно, додаткові перевірки, як передумова узгодження до відшкодування лише як виняток проводяться у випадках, визначених п. 200.11 ПК України, відповідно до якого, контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі, якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку за днем її фактичного подання, провести документальну перевірку платника податку у порядку, передбаченому підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу. Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Згідно з підпунком 78.1.8 пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності, зокрема, такої підстави: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. Гривень.
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Зі змістом пунктом 78.5 статті 78 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позапланову документальну перевірку позивача призначено на підставі поданої декларації, в якій задекларовано від`ємне значення з податку на додану вартість у розмірі, більшому за 100 тис грн.
При цьому, направлення про проведення перевірки та копія наказу про проведення перевірки вручено директору підприємства - позивача 27.02.2024 року, що підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, контролюючий орган, з огляду на наявність законодавчо встановлених підстав для проведення документальної позапланової перевірки позивача, вручення керівнику підприємства під підпис наказу про проведення перевірки та направлень про проведення перевірки, 27.02.2024 року набув права на проведення документальної позапланової перевірки позивача.
Згідно пункту 78.6 статті Податкового кодексу України строки проведення документальної позапланової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.
За змістом пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, не повинна перевищувати 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 5 робочих днів, для фізичних осіб - підприємців, які не мають найманих працівників, за наявності умов, визначених в абзацах третьому - восьмому цього пункту, - 3 робочі дні, інших платників податків - 10 робочих днів.
Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.02.2024 року № 640-п документальну позапланову виїзну перевірку позивача призначено з 27 лютого 2024 року тривалістю 5 робочих днів.
Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 78 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 10 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 2 робочих дні, інших платників податків - не більш як на 5 робочих днів. (пункт 82.2 статті 82 Податкового кодексу України)
Акт №623/04-36-07-06/41267272 від 13 березня 2024 року містить відомості про те, що наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 878-п від 05.03.2024 року продовжено на 2 робочі дні.
Водночас, матеріали справи не містять копії наказу № 878-п від 05.03.2024 року про продовження строків проведення перевірки, під час судових засідань такі докази також надано не було.
Крім того, докази вручення наказу про продовження строків проведення перевірки від 05.03.2024 року №878-п, про що зазначає відповідач в акті перевірки та у відзиві на позовну заяву, суду не надано, матеріали справи таких доказів також не містять.
Відсутність належних та допустимих доказів щодо прийняття наказу про продовження термінів проведення перевірки дає суду підстави для висновку про недотримання контролюючим органом порядку проведення перевірки позивача.
З розрахунку штрафних санкцій до вказаного податкового повідомлення-рішення вбачається, що запит від 22.02.2024 року за № 1 вручено особисто директору 29.02.2024 року.
Однак, копію запиту від 22.02.2024 року за № 1, з якого можливо було б встановити, який саме перелік документів було витребувано у позивача та, чи був належним чином вручений такий запит, відповідачем суду не надано, матеріали справи такого не містять.
Водночас, суд враховує, що в акті перевірки №623/04-36-07-06/41267272 від 13 березня 2024 року зафіксовано, що позивачем було надано такий перелік документів, що дає можливість встановити види господарської діяльності позивача, здійснення ним міжнародних перевезень вантажів, списання ПММ, придбання запасних частин до автомобілів, що не заперечується відповідачем та, які описано в цьому акті перевірки.
Штраф на підставі пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України застосовано за ненадання наступних документів: ліцензії, дозволи, сертифікати, ТУ (ДСТУ) та калькуляцію на надані послуги; договори, контракти з постачальниками/покупцями товарів/послуг на митній території України та постачальниками/покупцями нерезидентами, специфікації (додатки) до них (в разі наявності); документи згідно з якими отримано та оплачено товари, роботи, послуги (платіжні документи, видаткові накладні, ТТН, довіреності, акти виконаних робіт, акти приймання передачі ТМЦ, тощо) за відповідні періоди; журнали-ордери (картки рахунку) та оборотно-сальдові відомості загальні і розгорнуті за відповідні періоди по рахунках бухгалтерського обліку (у розрізі субрахунків та кореспондуючих рахунків) та/або по субконто (з найменуваннями у кількісних та вартісних показників) 10, 11, 12, 15, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 30, 31, 33, 35, 36, 37, 50, 60, 61, 63, 64, 66, 67, 68, 70, 71, 73, 74, 79, 90, 91, 92, 93, 94, 97; розгорнуті загальні оборотно-сальдові відомості по усіх рахунках бухгалтерського обліку за перевіряємий період.
Згідно пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Аналіз неведеної норми податкового законодавства України дає підстави для висновку про обов?язок у платника податків надавати всі документи, що належать або пов?язані з предметом перевірки.
При цьому, контролюючий орган наділений правом на витребування документів, що дають можливість перевірити законність та реальність господарської діяльності підприємства, господарських операцій, які були ним задекларовані та, які дають змогу переконатись у тому, що підприємство надає, у даному випадку, послуги з міжнародних вантажних перевезень, а понесені ним витрати стосуються саме надання таких послуг.
У свою чергу, наведений вище перелік документів, які на переконання відповідача не були надані на його вимогу позивачем, є загальним до усіх видів перевірок та, враховуючи зафіксовані у акті перевірки докази, що були надані під час її проведення, суперечать його обставинам, адже у акті перевірки зазначено про дослідження договорів, контрактів, документів про отримання та оплату товарів, журнали-ордери, оборотно-сальдові відомості та ін.
Пунктом 44.1 ст.44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У пункті 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи. Фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.
Приписами п.185.1 ст. 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування в т.ч. є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
При цьому відповідно до положень п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Приписами п.198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
При цьому, слід ураховувати, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування показників податкової звітності наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Тобто, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, суб`єкт господарювання повинен мати відповідні, належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Суд наголошує, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулася, а не та, зміст якої лише було відображено в первинних документах. Тому, така господарська операція спрямована лише на формування платником витрат та податкового кредиту у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачем встановлено завищення від?ємного значення ПДВ на суму 191955,86 грн внаслідок того, що витрати з списання палива у періоді січень-грудень 2023 року не можуть вважатися такими, що документально підтверджені.
При цьому, посадові особи податкового органу в акті перевірки зазначили, що на формування ПДВ вплинули операції з постачання послуг з міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Вказані висновки сторонами не заперечуються.
Також, в акті перевірки вказано, що позивач придбавав паливо для заправки власних та орендованих автотранспортних засобів, для чого застосовував паливні картки.
Крім того, актом зафіксовано, що ТОВ «ТЕК ГРАНД АРРІВЕР» до перевірки надано наказ щодо використання паливно-мастильних матеріалів для автомобілів підприємства, що використовуються у вантажних перевезеннях, відповідно до яких: по всіх вантажних автомобілях дозволено списувати паливо за фактично використаною кількістю в рейсі. В перевіряємому періоді позивач здійснював оприбуткування та відповідно, списання паливно-мастильних матеріалів. Операції з оприбуткування та списання ПММ здійснювались на бухгалтерському рахунку 203 «Паливо». Позивачем до перевірки не в повному обсязі надано перинні документи, що підтверджують факт заправки паливом автотранспортних засобів (касові чеки РРО на суму списаних паливо - мастильних матеріалів, документи щодо оприбуткування та списання палива, тощо). Також, до перевірки не надано внутрішні накази о підприємству з відповідними розрахунками щодо норми витрат ПММ з урахуванням усіх технічних характеристик автомобілів. Експлуатаційних норм й інших факторів.
За наведених обставин, податковий орган дійшов висновку, що в даному випадку відсутність первинних документів говорить про відсутність підстав для відображення в обліку операцій з оприбуткування ПММ, та, як наслідок - їх списання.
Проте, суд вважає хибними такі висновки податкового органу, зважаючи на те, що, як вказує відповідач, до перевірки не в повному обсязі надано первинні документи (касові чеки РРО на суму списаних паливо - мастильних матеріалів, документи щодо оприбуткування та списання палива, тощо).
Однак, акт перевірки не містить переліку того, які саме касові чеки надано не було, що свідчить про суперечливість між висновками, викладеними у акті перевірки та наданими позивачем доказами, про які зазначено у тому ж акті перевірки.
Крім того, до скарги на податкові повідомлення-рішення позивачем додатково надано інформацію щодо заправок автомобіля підприємством дизельним паливом, що Державною податковою службою України не було взято до уваги під час розгляду скарги позивача.
У свою чергу, за замістом п. 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Враховуючи, що відповідач, обмеживши у акті перевірки загальним висновком про надання не у повному обсязі документів, без зазначення, які саме витрати дизельного палива не підтверджено первинними документами, тобто не конкретизовано, які саме касові чека надано не було, дійшов висновку про безпідставність формування податкового кредиту у розмірі 191955,86 грн.
У свою чергу, до позову підприємством надано відомості щодо заправки автомобілів із зазначенням дати, заправки, марки машини, її номеру, типу палива та літражу. Вказані відомості не були надані під час проведенні перевірки, та отримані позивачем додатково від компанії «Октан101», з метою посилення своєї позиції про правомірність формування податкового кредиту, що судом враховується, як додаткові відомості про реальність понесених витрат на заправку автомобілів під час здійснення міжнародних вантажних перевезень, з урахуванням наданих документів під час проведення перевірки та оскарження ППР до ДПС України.
Доводи відповідача стосовно неможливості встановити, який саме вантажний автомобіль заправлявся дизельним паливом на АЗС, суд оцінює критично, зважаючи на наступне.
Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затверджене наказом Міністерства фінансів Україн 21.01.2016 № 13 (далі - Положення № 13), визначає форми і зміст розрахункових документів / електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують товар.
За змістом п. 2 розділу ІІ Положення № 13 фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити:
найменування суб`єкта господарювання (рядок 1);
назва господарської одиниці - найменування, яке зазначене в документі на право власності або користування господарською одиницею і відповідає довіднику «Типи об`єктів оподаткування» та повідомлене ДПС формою 20-ОПП (рядок 2);
адреса господарської одиниці - адреса, яка зазначена в документі на право власності чи користування господарською одиницею (назва населеного пункту, назва вулиці, номер будинку/офісу/квартири) та повідомлена ДПС формою 20-ОПП (рядок 3);
для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ,- індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери «ПН» (рядок 4);
для СГ, що не є платниками ПДВ,- податковий номер або серія та номер паспорта / номер ID картки (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), перед яким друкуються великі літери «ІД» (рядок 5);
якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру,- кількість, вартість одиниці виміру придбаного товару (отриманої послуги) (рядок 6);
код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7);
цифрове значення штрихового коду товару (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством, а у разі непередбачення - за бажанням платника) (рядок 8);
цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 9)
назва товару (послуги), вартість, літерне позначення ставки ПДВ (рядок 10);
ідентифікатор еквайра та торгівця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати (рядок 11);
ідентифікатор платіжного пристрою (рядок 12);
сума комісійної винагороди (у разі наявності) (рядок 13);
вид операції (рядок 14);
реквізити електронного платіжного засобу (платіжної картки), допустимі правилами безпеки платіжної системи, перед якими друкуються великі літери «ЕПЗ» (рядок 15);
напис «ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» (найменування платіжної системи, платіжний інструмент якої використовується, код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі та/або код транзакції в платіжній системі, значення коду) (рядок 16);
підпис касира (якщо це передбачено правилами платіжної системи), перед яким друкується відповідно напис «Касир» (рядок 17);
підпис держателя електронного платіжного засобу (платіжної картки) (якщо це передбачено правилами платіжної системи) в окремих рядках, перед якими друкуються відповідно написи «Касир» та «Держатель ЕПЗ» (рядок 18);
позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо), суму коштів за цією формою оплати та валюту операції (рядок 19);
загальна вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «УСЬОГО» (рядок 20);
для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ,- окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери «ПДВ» (рядок 21);
для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ, що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ),- окремим рядком літерне позначення, розмір ставки такого податку, загальна сума такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку (рядок 22). У реквізиті «Акцизний податок» його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення;
заокруглення (рядок 23);
до сплати (рядок 24);
фіскальний номер касового чека / фіскальний номер електронного касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина, секунда) проведення розрахункової операції (рядок 25);
QR-код, який містить у собі код автентифікації повідомлення (МАС) цього чеку, дату і час здійснення розрахункової операції, фіскальний номер касового чека / фіскальний номер електронного касового чека, суму розрахункової операції, фіскальний номер РРО / фіскальний номер ПРРО) (рядок 26);
для касового чека, що створюється програмним реєстратором розрахункових операцій:
позначку щодо режиму роботи (офлайн/онлайн), в якому створений касовий чек програмним реєстратором розрахункових операцій (рядок 27), контрольне число, сформоване в режимі офлайн (рядок 28);
заводський номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери «ЗН». Заводський номер для програмних реєстраторів розрахункових операцій не зазначається (рядок 29);
фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери «ФН» або фіскальний номер програмного реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери «ФН ПРРО» (рядок 30);
напис «ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК» та графічне зображення найменування або логотипу виробника (рядок 31).
Отже, вказаний Порядок № 1, яким визначено вичерпний перелік обов?язкових реквізитів фіскального чеку, не передбачає можливості відображення у чеку РРО інформації щодо реквізитів автомобіля, який заправляється.
Накази по підприємству щодо відрядження водіїв були надані позивачем до скарги на ППР, однак під час розгляду скарги їх не враховано.
Щодо відсутності відомостей про оренду автомобіля AUDI Q7 державний номер НОМЕР_1 , то позивачем надано пояснення, з яких вбачається допущення помилки в зазначенні державного номеру цього автотранспортного засобу, правильним є державний номер НОМЕР_2 . Цей держаний номер автомобіля AUDI Q7 вказаний в Договорі оренди транспортного засобу від 30.09.2022 та в Акті виконаних робіт № В000000246 від 08.03.2023 про здійснення технічного обслуговування та ремонту, які були надані під час проведення перевірки та зафіксовані у акті перевірки на аркуші 23.
Водночас, прийняття як аргументу наказу № 7 від 01.10.2022 року по підприємству про намір заключити договір оренди транспортного засобу Audi Q7 держ. номер НОМЕР_1 та, внаслідок цього дійти висновку про відсутність доказів витрат на ремонт вказаного транспортного засобу є формальним, зважаючи на надання до перевірки відомостей про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу Audi Q7 держ. номер НОМЕР_2 , що підтверджено договором оренди, актом виконаних робіт про здійснення технічного обслуговування та ремонту цього автомобіля.
При цьому, суд погоджує та вважає доцільними доводи позивача стосовно того, що запчастини придбавались для вантажних автомобілів підприємства, які здійснюють міжнародні вантажні перевезення, отже, зважаючи на специфіку комерційної діяльності підприємства, є розумна економічна причина (ділова мета) їх придбання, більш того, необхідність придбання необхідних запасних частин, що безпосередньо впливає на можливість виконання взятих на себе зобов?язань.
У свою чергу, наряди-накази та акти виконаних робіт містять дані щодо проведення робіт з діагностики та виявлені несправності автомобілів.
За змістом п. 198.3 ст. 198 ПК України нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Таким чином, придбання запасних частин на ремонт автомобілів, які виконують замовлення з надання послуг міжнародних вантажних перевезень, є законодавчо встановленою підставою для нарахування податкового кредиту за рахунок їх придбання, незважаючи на те, чи використано їх для ремонту таких автотранспортних засобів у перевіряємий податковий період, чи ні.
Щодо відсутності певних документів: актів передавання-приймання запасних або складових частин зі складу для виконання ремонтів автотранспортних засобів (заміни шин та акумуляторів); обліку відпрацьованих деталей та запчастин (актів списання, переоцінки та оприбуткування в бухгалтерському обліку як «вторинну сировину», актів утилізації та інше); актів діагностики з повною деталізацією причин ремонтних робіт, а також відомостей щодо транспортних засобів та виконаних раніше ремонтів; документів складського обліку, первинних документів щодо виконаних ремонтів з зазначенням марки та номеру вантажних автомобілів, які ремонтувались, то суд вважає за необхідне зазначити, що вказані порушення можуть бути підставою для застосування до підприємства наслідків за порушення правил бухгалтерського обліку, однак відсутність перелічених документів жодним чином не може слугувати підставою для висновків про нереальність господарських операцій, які підтверджено достатніми документами, які були перевірені працівниками податкового органу під час проведення перевірки.
Суд констатує, що ТОВ «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» до перевірки, а також до суду надані документи на підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій, зі змісту яких можливо пересвідчитись у тому, що підприємство надає послуги міжнародних вантажних перевезень, здійснення витрат на заправку автомобілів, придбання необхідних запасних частин на їх обслуговування є необхідною умовою здійснення ним його господарської діяльності та спрямовані на одержання доходу, тобто досягнення ділової мети за спірними господарськими операціями.
За викладених обставин, безпідставними є висновки контролюючого органу щодо необхідності реєстрації податкових накладних, порушення строків реєстрації податкових накладних та покладення на позивача наслідків у вигляді штрафних санкцій за такими висновками.
З урахуванням вказаного вище, висновки акту перевірки щодо наведених порушень ТОВ «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» податкового законодавства спростовані наявними у справі доказами та зафіксованими в акті перевірки доказами. Такі висновки контролюючого органу суд вважає необґрунтованими та безпідставними, відтак прийняті на підставі вказаних висновків податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України врегульовано, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання визначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідною граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом цього строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання згідно із підпунктом 14.1.175 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається податковим боргом.
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Станом на 15.08.2024 за даними інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу податковий борг ТОВ «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» складає 1020,00 грн за платежем адміністративні штрафи та інші санкції, заборгованість по податку на додану вартість не обліковується.»
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Однак, відповідачем не доведено правомірності своїх рішень у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» є обгрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, з урахуванням зазначеного, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК «ГРАНД АРРІВЕР» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області слід стягнути судові витрати у сумі 5928,52 грн., сплачені платіжною інструкцією № 700 від 30.07.2024 року.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК "ГРАНД АРРІВЕР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати:
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 03.01.2025 року.

Суддя О.С. Луніна