Справа № 140/13210/24
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13210/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними дій та скасування повістки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо нерозгляду поданої позивачем заяви від 02.10.2024 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII); зобов`язання відповідача розглянути подану позивачем заяву від 02.10.2024 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №3543-XII та надати відповідь у спосіб, визначений чинним законодавством; визнання дій відповідача протиправними щодо вручення повістки для уточнення даних на 31.10.2024 та скасування повістки для уточнення даних на 31.10.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є студентом денної форми навчання Луцького національного технічного університету та 02.10.2024 засобами поштового зв`язку направив відповідачу заяву про відстрочку від призову під час мобілізації на підставі абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, до якої долучив копії паспорта та ІПН, довідку ЄДЕБО, військово-обліковий документ з системи «РЕЗЕРВ+», академічну довідку та довідку з місця навчання. Не отримавши жодної відповіді від відповідача, 29.10.2024 представником позивача було направлено адвокатський запит відповідачу щодо надання інформації про результати розгляду вище вказаної заяви позивача, однак відповіді на такий запит не надано.

Разом з тим, 11.11.2024 позивач виявив у поштовій скриньці конверт, в якому знаходився лист від відповідача, в якому зазначалося, що для внесення змін у військово-обліковий документ військовозобов`язаного він має особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки до заяви про надання відстрочки додано документи, що не завірені відповідно до закону, відсутні копії військового квитка та позивач не вчасно оновив військово-облікові дані; також в поштовій скриньці був ще один конверт, в якому містилася прострочена повістка № НОМЕР_1 для уточнення даних на 31.10.2024.

Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо нерозгляду його заяви від 02.10.2024 про надання відстрочки від призову під час мобілізації та зазначає, що вказана заява була ним подана особисто, а доданих до такої заяви документів було достатньо для розгляду відповідачем заяви по суті. Більше того, позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що було надано електронний військово-обліковий документ та жодні відомості щодо нього не змінювалися з моменту постановки на облік. У свою чергу, відповідачем не було проведено перевірки стосовно наявності у нього підстав для відстрочки від призову на військову службу у зв`язку з навчанням, тому взагалі не зрозуміло, яких саме документів не вистачило відповідачу для прийняття рішення про надання/відмову у наданні відстрочки від призову під час мобілізації.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження 25.11.2024, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, відзив на позов не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2025 провадження у цій справі в частині позовних вимог про визнання дій протиправними щодо вручення повістки для уточнення даних на 31.10.2024 та скасування повістки для уточнення даних на 31.10.2024 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є студентом денної форми навчання Луцького національного технічного університету (зарахований 01.09.2021, термін закінчення університету 30.06.2025), про що свідчить довідка названого університету від 04.06.2024 №2274/24 (а.с. 10), довідка про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 05.07.2024 (а.с .11 зворот), студентський квиток (а.с.12).

02.10.2024 ОСОБА_1 направив поштовим зв`язком ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, до якої додав копії паспорта та ІПН, довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 05.07.2024 (а.с. 11 зворот), роздрукований військово-обліковий документ в електронній формі, сформований за допомогою мобільному застосунку «Резерв+» (а.с. 9 зворот), академічну довідку та довідку Луцького національного технічного університету від 04.06.2024 №2274/24 (а.с. 10). Надіслання позивачем вказаних документів відповідачу підтверджується описом поштового відправлення (а.с. 10 зворот).

У зв`язку з неотриманням відповіді на вказану заяву, представником позивача - адвокатом Ковальчук І. М. на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслано адвокатський запит від 29.10.2024 №100/24, в якому остання просила надати інформацію про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, яку було надіслано засобами поштового зв`язку 02.10.2024 (а.с. 13). Відповідь відповідача на такий запит в матеріалах справи відсутня.

Як стверджує позивач, в подальшому 11.11.2024 він виявив у поштовій скриньці два конверта, в яких містилися лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.10.2024 №15571 та повістка №722496 для уточнення даних на 31.10.2024 (а.с.14-16).

Так, листом від 11.10.2024 №15571 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що для внесення змін у військово-обліковий документ військовозобов`язаного по його заяві необхідна обов`язкова присутність позивача в ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до пункту 58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі Порядок №560), оскільки до заяви про надання відстрочки від призову додано копії документів, які не завірені відповідно до закону, відсутні копії військового квитка та позивач не вчасно оновив військово-облікові дані (а.с. 14 зворот).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон №3543-XII (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У розумінні статті 1 Закону №3543-XII мобілізацією вважається комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до частин першої, третьої статті 22 Закону №3543-ХІІ громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися, зокрема, військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Як передбачено частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-ХІІ, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

16.05.2024 Кабінетом Міністрів України постанову №560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (набрала чинності 18.05.2024), якою затверджено Порядок №560 (далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Як передбачено пунктом 1 Порядку №560, цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до пункту 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з пунктом 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі: голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу); члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Як передбачено пунктом 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Пунктом 60 Порядку передбачено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, наведеними нормами визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.

Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 02.10.2024 направив поштовим зв`язком ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, до якої додав відповідний перелік документів, наведений судом вище (а.с. 10 зворот). При цьому, зі змісту листа відповідача від 11.10.2024 №15571 слідує, що останній отримав заяву позивача від 02.10.2024 (а.с. 14).

Однак, всупереч положень пункту 60 Порядку №560 Комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 не вивчила отримані від позивача заяву та підтвердні документи, не оцінила законність підстав для надання відстрочки, та не прийняла жодного рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд наголошує, що ІНФОРМАЦІЯ_6 , як суб`єкт владних повноважень, до повноважень якої належить вирішення питання наявності підстав для надання відстрочки від призову під час мобілізації, після отримання заяви позивача та документів на підтвердження цього права, зобов`язана була прийняти рішення за наслідком її розгляду - про надання або відмову у наданні відстрочки.

Натомість, за наслідком розгляду заяви позивача відповідне рішення, оформлене протоколом, про надання або відмову у наданні відстрочки прийнято не було, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Лист відповідача від 11.10.2024 №15571 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, який породжує певні юридичні наслідки.

У даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Отже, відсутність належним чином оформленого протоколом рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови у її наданні свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 02.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача у листі від 11.10.2024 №15571 на те, що для внесення змін у військово-обліковий документ військовозобов`язаного по заяві позивача необхідна обов`язкова його присутність в ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до пункту 58 Порядку №560, оскільки до заяви про надання відстрочки від призову додано копії документів, які не завірені відповідно до закону, відсутні копії військового квитка та позивач не вчасно оновив військово-облікові дані (а.с. 14 зворот), з огляду на таке.

Відповідно до пункту 62 Порядку №560 здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5.

Додатком 5 до Порядку № 560 визначено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказаним додатком 5 до Порядку №560 визначено вичерпний перелік документів, що підтверджують право на відстрочку (тобто, які документи військовозобов`язаний повинен подати разом із заявою про надання відстрочки), зокрема для категорії осіб, які мають право на відстрочку відповідно до пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII такими документами є: довідка про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідка закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідка закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря-інтерна.

Вказаний перелік є вичерпним та не передбачає подання інших документів в обов`язковому порядку.

З опису поштового відправлення (а.с. 10 зворот) слідує, що позивач до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 02.10.2024 долучив довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти (а.с.11 зворот), яка відповідає формі, визначеній у додатку 9 Порядку №560, та обов`язкове подання якої передбачено пунктом 62 Порядку №560, так і додатком 5 до вказаного Порядку, та додатково інші документи (копії свого паспорта та ІПН, роздрукований військово-обліковий документ в електронній формі, сформований за допомогою мобільному застосунку «Резерв+», академічну довідку та довідку Луцького національного технічного університету від 04.06.2024 №2274/24).

Суд зауважує, що заява позивача від 02.10.2024 стосувалася надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а не внесення змін у військово-обліковий документ, оновлення військово-облікових даних тощо, тому, отримавши таку заяву, відповідач зобов`язаний був розглянути її виключено по суті порушеного питання.

Подання позивачем копій інших документів (як от паспорта та ІПН) та не надання копії військового квитка, не може бути підставою для нерозгляду по суті його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позаяк подання таких документів не передбачено ні пунктом 62 Порядку №560, ні додатком 5 до вказаного Порядку.

Більше того, відповідно до пункту 2 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559, військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється), зокрема, в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації).

Відповідно до пункту 6 Порядку №559 військово-обліковий документ в електронній формі формується засобами: Електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням його мобільного додатка; Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони; Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації).

Пунктом 9 Порядку №559 встановлено, що військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

Як встановлено судом вище, позивач до заяви від 02.10.2024 долучив, в тому числі роздрукований військово-обліковий документ в електронній формі, сформований за допомогою мобільному застосунку «Резерв+», який містив QR-код військово-облікового документа, був придатний для зчитування та був належним військово-обліковим документом та у ньому зазначено, що позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9 зворот).

Відповідно до пункту 19 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі Порядок №1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 4 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку №1487) громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на базову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність.

Таким чином, порушення військовозобов`язаними вимог правил військового обліку має наслідком настання відповідальності згідно із законом.

Тобто, порушення позивачем вимог правил військового обліку (відповідач у листі від 11.10.2024 №15571 вказав, що він не вчасно оновив військово-облікові дані) може мати наслідком настання відповідальності, однак це не може бути підставою для не розгляду по суті його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що положення частини одинадцятої статті 38 Закону №2232-ХІІ визначають обов`язок військовозобов`язаних, зокрема, особисто повідомити у разі змін їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади.

Тотожні норми містяться і у Порядку №1487, у тому числі в Правилах військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку), норми якого також вище наведені.

Суд наголошує, що Порядок №560 та Порядок №1487 не визначають конкретних способів надання документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (власноручно, поштою тощо), як і не містить положень, відповідно до яких військовозобов`язаний повинен особисто прибути до органу, в якому він перебуває на військовому обліку, з метою подання відповідних документів.

Ні положеннями Закону №2232-ХІІ, ні Закону №3543-XII, ні Порядком №560 не передбачено обов`язку особистого відвідування особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки для подання заяви та документів на відстрочку.

Передбачений пунктом 58 Порядку №560 обов`язок особисто подати заяву разом з документами (їх копіями), що підтверджують право на відстрочку, не означає особисто прибути.

У спірних правовідносинах відповідач не ставив під сумнів той факт, що заява про відстрочку була направлена позивачем особисто.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач, надіславши особисто поштовим зв`язком заяву та документи для вирішення питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, дотримався процедури особистого їх подання (направлення).

Заява позивача, незалежно від способу її подання, підлягала до розгляду по суті порушеного у ній питання (клопотання).

Підсумовуючи вище наведене, суд зазначає, що у межах спірних правовідносин відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду поданої позивачем заяви від 02.10.2024 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-XII, у зв`язку з чим таку бездіяльність слід визнати протиправною.

Крім того, в контексті спірних правовідносин з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 02.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з прийняттям відповідного рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та надати позивачу відповідь у спосіб, визначений чинним законодавством.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 12.11.2024 №32МХ-3НХХ-Т8НА-84ТЗ (а.с. 6), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI) при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позов було подано до суду в електронній формі через систему «Електронний суд», що передбачає застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тому сума судового збору, що підлягав сплаті за подання цього позову, становить 968,96 грн (1211,20 грн х 0,8). Решту судового збору може бути повернуто позивачу за окремо поданим ним клопотанням на підставі статті 7 Закону №3674-VI.

У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справах № 640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі № 540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа № 815/1479/18), від 15.07.2020 (справа № 640/10548/19), від 21.01.2021 (справа № 280/2635/20), від 03.08.2022 (справа № 280/4264/21).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі № 520/6658/21).

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 11.11.2024, укладений між позивачем та адвокатом Ковальчук І. М. (а.с. 18), детальний опис витрат за надану правову допомогу до вказаного договору від 12.11.2024 (а.с. 17 зворот), банківську виписку з «ПриватБанк» за 12.11.2024 (а.с. 17).

Суд звертає увагу на те, що пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги від 11.11.2024 встановлено фіксований розмір гонорару адвоката 10000,00 грн.

Відповідно до детального опису витрат за надану правову допомогу до вказаного договору від 12.11.2024 позивачу були надані такі послуги: зустріч, консультація, узгодження правової позиції (1,5 год) - 3000,00 грн; підготовка позовної заяви та пакету документів (3,5 год) -7000,00 грн. Банківська виписка з «ПриватБанк» за 12.11.2024 підтверджує перерахування позивачем коштів у сумі 10000,00 грн адвокату.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що такі послуги як зустріч, консультація, узгодження правової позиції, підготовка пакету документів є єдиним комплексом дій, що охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Суд, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) та значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 243-246, 262 КАС України, на підставі Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 02.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язати Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з прийняттям відповідного рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та надати ОСОБА_1 відповідь у спосіб, визначений чинним законодавством.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.) та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ).

Суддя О. О. Андрусенко