Справа № 300/8747/24
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2025 р. справа № 300/8747/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яблончук Володимир Йосипович до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання звільнити з військової служби, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, військовослужбовець, заявник, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Яблончук Володимир Йосипович (надалі по тексту - представник позивача, адвокат Яблончук В.Й.), звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі по тексту також - відповідач, військова частина, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - командира Військової частини НОМЕР_1 , щодо невчинення дій та неприйняття законного рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за привозом за мобілізацією під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме - перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, за умови відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, тобто на підставах, визначених підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-ХІІ;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень - командира Військової частини НОМЕР_1 , вчинити дії - прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за призовом за мобілізацією під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, за умови відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, тобто на підставах, визначених підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-ХІІ.

Підставою звернення ОСОБА_1 , на переконання позивача, є протиправна бездіяльність щодо не розгляду його рапорту від 17.04.2024 та від 13.05.2024 про звільнення з військової служби за абзацом 12 підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2232-ХІІ), як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 17.04.2024 звернувся по команді до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому клопотав про звільнення з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини у зв`язку із перебуванням на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, за відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці до котрого долучив документи на засвідчення наявності підстав для звільнення з військової служби. У зв`язку із усною відмовою відповідача у прийнятті рапорту військовослужбовця від 17.04.2024 та неможливістю особисто і безпосередньо по команді подати останній для розгляду по суті, позивач скерував рапорт поштовим зв`язком рекомендованим листом із повідомленням про вручення на ім`я ВЧ НОМЕР_1 через відділення АТ "Укрпошта". Коментований рапорт одержано відповідачем 20.05.2024 за місцем реєстрації юридичної адреси.

В подальшому, представник позивача адвокат Яблончук Я.Й. звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2024. ВЧ НОМЕР_1 листом №1/37/7000 від 13.07.2024 повідомила представника позивача про те, що рапорт військовослужбовця від 17.04.2024 не розглядався у зв`язку із поданням останнього не "по команді". На переконання позивача подання рапорту поштовим зв`язком не заборонено чинним законодавством та не перешкоджає його розгляду по суті, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами у відповідності до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України). Одночасно судом витребувано у сторін докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.55-56).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Так, через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему від Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява із приміткою "Документ сформований в системі "Електронний суд" 09.12.2024", реєстрацію якої із долученими документами здійснено судом 09.12.2024 за вх.№34306/24 (а.с.59-64). Коментована заява у своїй прохальній частині містить вимогу про "прийняття відзиву на позовну заяву до провадження судом", відтак за своїм змістом така заява є відзивом на позовну заяву. Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 вказує на їх безпідставність та необґрунтованість з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також - Положення №1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Як зазначив представник відповідача, позивач вважає, що оскільки останній має 2 неповнолітніх дітей (сплачує аліменти) та проживає однією сім`єю з ОСОБА_2 та двома малолітніми дітьми жінки, здійснює виховання дітей, ведуть спільний побут та саме ОСОБА_1 забезпечує матеріально базові потреби сім`ї, оскільки біологічний батько дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 помер, у зв`язку з чим на утриманні військовослужбовця перебуває четверо малолітніх дітей.

ВЧ НОМЕР_1 зазначила, що частиною 1 статті 180 Сімейного кодексу України (надалі по тексту також - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. ОСОБА_1 є вітчимом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника. Так, відповідно до статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Названа норма однозначно визначає право вітчима брати участь у вихованні пасинка, падчерки, таке право здійснюється на добровільних засадах. Враховуючи сукупність наведених обставин, на переконання відповідача, відсутність підстави для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за абзацом 12 підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2024 за №111 позивача зараховано в списки особового складу ВЧ НОМЕР_1 з 18.04.2024, тобто рапорт датований 17.04.2024 повинен направлятись до Військової частини НОМЕР_2 де в списках особового складу ОСОБА_1 перебував станом на 17.04.2024. Крім того представник відповідача зазначив про обставинну неподання військовослужбовцем жодних рапортів під час проходження служби не писав, журналі реєстрації рапортів не містить відомостей про звернення позивача із рапортами, зокрема, про звільнення з військової служби.

Також, як стверджує представник відповідача, 09.07.2024 ОСОБА_1 здійснив самовільне залишення частини, тому на даний час звільнити військовослужбовця неможливо. За таких обставин, Військова частина НОМЕР_1 просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Представник позивача адвокат Яблончук В.Й. скерував на адресу суду відповідь від 17.12.2024 на відзив відповідача, реєстрацію якої із долученими документами здійснено в суді 19.12.2024 за вх.№35246/24 (а.с.65-68). У коментованій відповіді адвокат Яблончук В.Й. заперечив проти доводів Військової частини НОМЕР_1 , викладеними у відзиві на позовну заяві, з огляду на наступне.

Так, на переконання представника позивача, ВЧ НОМЕР_1 у відзиву на позовну заяву підтверджує факт утримання ОСОБА_1 чотирьох малолітніх дітей. Вказана обставина засвідчується також долученими військовослужбовцем до рапорту від 17.04.2024 документами. За аргументами адвоката Яблончука В.Й., у відзиві військова частина детально описує подробиці сімейних обставин військовослужбовця, а відтак є безпідставними доводи щодо не звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби.

За аргументами представника позивача, є необґрунтованими доводи відповідача про неможливість звільнення ОСОБА_1 з військової служби через самовільне залишення 09.07.2024 військової частини, оскільки останній не виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , а тому вважається таким, що проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді стрільця-помічника гранатометника 4 роти НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_4 бригади ВЧ НОМЕР_1 у військовому званні солдат. Просив задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 29.06.2022 проходить військову службу по мобілізації в Збройних Силах України, а з 18.04.2024 у складі Військової частини НОМЕР_1 , свідченням чого є наявні записи у військовому квитку серії НОМЕР_5 (а.с.36).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 від 08.03.2024 за №239 (Форма-5) солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 з 29.06.2022 (а.с.37).

Як слідує з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.04.2024 за №111 солдата по мобілізації ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.04.2024 за №574-РС солдатом резерву 15 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 , який прибув для подальшого проходження служби з Військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.04.2024 за №90-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону зараховано на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення в районі виконання бойових завдань з обіду 18.04.2024 та вважати таким, що з 18.04.2024 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.63).

ОСОБА_1 , стрілець-помічник гранатометника 4 роти 2 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_1 , 17.04.2024 звернувся з рапортом до Командира 4 роти НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив клопотання перед командуванням військової частини про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ через сімейні обставини у зв`язку із тим, що на утриманні останнього перебуває більше трьох дітей віком до 18 років, і відсутня заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

До означеного рапорту долучив нотаріально засвідчені копії та оригінали документів на підтвердження обставини наявності підстав для звільнення з військової служби згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ (а.с.12).

Адвокат Яблончук В.Й. скерував 05.07.2024 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит, в якому ставив питання про надання інформації щодо результату розгляду по суті рапорту солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ (а.с.38).

Військова частина НОМЕР_1 у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 05.07.2024, листом від 13.07.2024 за №1/37/7000 повідомила останнього про те, що ОСОБА_1 направив рапорт не по команді, всупереч вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008. Також ВЧ НОМЕР_1 зазначила про те, що військовослужбовець, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) №184 від 30.06.2024 здійснив не повернення з лікувального закладу до військової частини в районі виконання завдання та в пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 (а.с.40).

Вважаючи протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - командира Військової частини НОМЕР_1 , щодо невчинення дій та неприйняття законного рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за привозом за мобілізацією під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме - перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, за умови відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, тобто на підставах, визначених підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-ХІІ, військовослужбовець звернувся з цим позовом до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також - Закон №2232-XII).

Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).

Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).

Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII (надалі по тексту також - Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Як встановлено судом вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 з 29.06.2022 проходить військову службу по мобілізації в Збройних Силах України, а з 18.04.2024 у складі Військової частини НОМЕР_1 , свідченням чого є наявні записи у військовому квитку серії НОМЕР_5 (а.с.36).

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.

Підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 коментованого Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

ОСОБА_1 , стрілець-помічник гранатометника 4 роти 2 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_1 , 17.04.2024 звернувся з рапортом до Командира 4 роти НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив клопотання перед командуванням військової частини про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ через сімейні обставини у зв`язку із тим, що на утриманні останнього перебуває більше трьох дітей віком до 18 років, і відсутня заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

До означеного рапорту долучив нотаріально засвідчені копії та оригінали документів на підтвердження обставини наявності підстав для звільнення з військової служби згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ (а.с.12).

Адвокат Яблончук В.Й. скерував 05.07.2024 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит, в якому ставив питання про надання інформації щодо результату розгляду по суті рапорту солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ (а.с.38).

Військова частина НОМЕР_1 у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 05.07.2024, листом від 13.07.2024 за №1/37/7000 повідомила останнього про те, що ОСОБА_1 направив рапорт не по команді, всупереч вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008. Також ВЧ НОМЕР_1 зазначила про те, що військовослужбовець, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) №184 від 30.06.2024 здійснив не повернення з лікувального закладу до військової частини в районі виконання завдання та в пункту постійної дислокації АДРЕСА_1 (а.с.40).

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує про те, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2024 за №111 позивача зараховано в списки Військової частини НОМЕР_1 з 18.04.2024, тобто рапорт датований 17.04.2024 повинен був би направлений до Військової частини НОМЕР_2 , де в списках особового складу він перебував станом на 17.04.2024. Крім того ніяких рапортів військовослужбовець під час проходження служби не писав, в журналі реєстрації рапортів відсутні дані про ОСОБА_1 .

Повертаючись до з`ясування питання нормативно-правового регулювання порядку подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 за №548-XIV (надалі по тексту - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за №40 (надалі по тексту також - Інструкція №40), рапорт (заява) - це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (надалі по тексту також - Положення №1153/2008) звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За змістом абзацу 4 пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Відповідач стверджує, що рапорт ОСОБА_1 від 17.04.2024 повинен був бути направленим військовослужбовцем саме до Військової частини НОМЕР_2 , де в списках особового складу він перебував станом на 17.04.2024. Суд не погоджується з аргументами відповідача, з огляду на наступне.

Як слідує з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.04.2024 за №111 солдата по мобілізації ОСОБА_1 а, призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.04.2024 за №574-РС солдатом резерву 15 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 , який прибув для подальшого проходження служби з Військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.04.2024 за №90-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону зараховано на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення в районі виконання бойових завдань з обіду 18.04.2024 та вважати таким, що з 18.04.2024 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.63).

Відтак, відносини з проходження військової служби позивачем на посаді стрільця-помічника гранатометника 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону у складі Військової частини НОМЕР_1 слід вважати розпочатими з 18.04.2024, вказане не заперечується сторонами.

Водночас, рапорт військовослужбовця хоч і датовано 17.04.2024, втім такий скеровано на ім`я Командира 4 роти НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_1 після виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та зарахування до списків особового складу відповідача, а саме 13.05.2024.

ВЧ НОМЕР_1 зазначає про те, що означений рапорт подано не по команді, однак детальний аналіз змісту рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2024 дає підставі дійти висновку, що звернення відбулось до безпосереднього командира позивача, відповідно до вимог пункту 233 Положення №1153/2008, оскільки позивач проходить військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 4 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , а рапорт поданий на ім`я Командира 4 роти НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_1 .

Суд звертає увагу, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Водночас, відповідач у поданому відзиві заперечує обставину реєстрації рапорту ОСОБА_1 у журналі реєстрації рапортів, втім жодним чином не спростовує обставину не надходження до Військової частини НОМЕР_1 рапорту військовослужбовця від 17.04.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ через сімейні обставини у зв`язку із тим, що на утриманні останнього перебуває більше трьох дітей віком до 18 років, і відсутня заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу також і на те, що пункт 233 Положення №1153/2008 не містить імперативних норм, якими врегульовано способи подання рапорту до військової частини, зокрема не містить прямої вказівки щодо особистого подання рапорту про звільнення з військової служби до командира підрозділу чи заборони звернутись з рапортом за допомогою поштового зв`язку.

У кожній військовій частині (установі) організовується загальне (несекретне) діловодство (надалі по тексту також - діловодство), ведення якого покладається на службу діловодства, а там, де вона за штатом не передбачається, на особу (групу осіб), відповідальну за ведення діловодства, яка призначається наказом командира (керівника) військової частини (установи). У разі призначення декількох відповідальних осіб серед них визначається старший та розподіляються обов`язки (пункт 1.12 Інструкції №40).

Служба діловодства відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює реєстрацію та веде облік документів із використанням СЕДО, машинних носіїв інформації, печаток і штампів; (пункт 1.13.3 Інструкції №40).

Відповідно до пункту 3.7.1 Інструкції №40, усі документи, що надходять до військової частини (установи), приймаються в уповноваженому органі у сфері діловодства військової частини (установи).

Зокрема, як визначено пунктом 3.7.5 Інструкції №40, факт і дата надходження документа до відповідального підрозділу військової частини (установи) обов`язково фіксується.

Документи, адресовані командирам (керівникам) військових частин (установ), а також такі, в яких не зазначено конкретної посадової особи або підрозділу військової частини (установи) як адресата, підлягають попередньому розгляду в службах діловодства військової частини (установи) (пункт 3.8.1 Інструкції №40).

Згідно приписів пункту 3.9.1 Інструкції №40, реєстрація документів в електронній та паперовій формах (надалі по тексту також - документи) усіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформленні РМК в електронній формі у СЕДО із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у РМК необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, моніторингу стану виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення. Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.

Отже, наведені вище положення передбачають обов`язок відповідальних осіб з ведення діловодства військової частини щодо прийняття рапортів, в тому числі й про звільнення з військової служби, та їх реєстрації у журналі вхідної кореспонденції.

На засвідчення обставини звернення позивача до ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби, ОСОБА_1 долучив до адміністративного позову рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу Форми №119 та квитанцію АТ "Укрпошта" про направлення 13.05.2024 Військовій частині НОМЕР_1 поштового відправлення (а.с.13).

Водночас, як слідує зі змісту листа Військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2024 за №1/37/7000, складеного у відповідь на адвокатський запит від 05.07.2024, військовою частиною надано оцінку рапорту позивача, зокрема, щодо направлення такого не по команді, позаяк у відзиві на позовну заяву відповідач стверджує про не отримання коментованого звернення взагалі.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Відповідач не надав суду жодних доказів неотримання рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, а також жодним чином не спростував обставину отримання поштового відправлення від 13.05.2024 [квитанція АТ "Укрпошта" №213], згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу Форми №119, де проставлено особистий підпис та дата отримання такого відправлення відповідальною особою відповідача (а.с.13).

Також слід зазначити, що адреса на яку відбулось поштове відправлення " АДРЕСА_2 " відповідає адресі місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 , вказаній самостійно відповідачем, зокрема, у відзиві на позовну заяву

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали адміністративної справи містять докази вчинення ОСОБА_1 активних дій, спрямованих на звернення до Військової частини НОМЕР_1 із відповідним рапортом про звільнення з військової служби, зокрема, направлення такого поштовим зв`язком, що слугує для суду підставою зробити висновок про дійсне звернення військовослужбовця із таким зверненням.

З огляду на недоведеність відповідачем перед судом обставини не отримання ВЧ НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, слід зробити висновок про фактичне направлення позивачем означеного рапорту.

Означені обставини свідчать про безпосереднє надходження такого рапорту до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом ухвалювати рішення, а отже й про початок процедури розгляду рапорту про звільнення з військової служби такого військовослужбовця по суті.

З огляду на зазначене правове регулювання, видача наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця з військової служби чи надання обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту можлива лише у разі остаточного надходження рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Таким чином, суд доходить наступного висновку: розглянутим вважається рапорт, який слугував підставою видачі наказу по особовому складу про звільнення з військової служби чи ухваленні рішення про відмову у задоволенні рапорту, доведені до військовослужбовця у порядок, передбачений чинним законодавством.

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 за №735 (надалі по тексту також - Інструкція №735) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно статті 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Пунктом 6 розділу ІІІ ''Розгляд звернень громадян'' Інструкції №735 також передбачено те, що звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Отже, розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Також слід звернути увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не визначено можливості повернення рапорту військовослужбовця без розгляду, без реалізації або на ''доопрацювання''.

Матеріали справи не містять доказів прийняття рішення [у разі задоволення - відповідного наказу про виключення зі списків особового складу, у разі відмови - відповідного рішення із зазначенням конкретних причин відмови та роз`яснень способу оскарження] за поданим рапортом, або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапорту у встановлений законодавством термін, таких відомостей ані позивачем, ані відповідачем до суду не надано.

Вище по тексту судового рішення суд зазначив свої висновки з приводу застосування положень Статуту, відповідно до яких подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 Положення№1153/2008.

Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У випадку ж відмови клопотати, на переконання суду, рапорт військовослужбовця з обґрунтуванням відмови у будь-якому випадку має передаватися вищому командуванню. Остаточне рішення має прийматися саме тією посадовою особою, яка наділена правом вирішувати питання по суті.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Слід вкотре наголосити, що рапорт має дійти до останньої ланки (відповідальної посадової особи) з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Викладене свідчить про допущення ВЧ НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо не розгляду (не вирішення по суті) рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2024 про звільнення з військової служби згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ .

Надаючи оцінку наявності підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці на підставі положень підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, слід зазначити таке.

Так, з відомостей рапорту від 17.04.2024 судом встановлено наступне: ОСОБА_1 просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (а.с.12).

Згідно доводів позивача, до коментованого рапорту долучено нотаріально завірені копії документів, які підтверджують факт перебування на його утриманні 3 (трьох) дітей віком до 18 років, а саме: паспорту громадянина України серії НОМЕР_7 від 17.04.2007 (а.с.14-15), картки платника податків (а.с.16), Витягу з реєстру територіальної громади від 21.03.2024 (а.с.17), свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 08.05.2012 і серії НОМЕР_9 від 06.09.2013 (а.с.18-19), рішень Тисменицького районного суду від 30.08.2018 у справі №352/1180/18 (а.с.20-21) та від 12.06.2023 у справі №352/964/23 (а.с.22-23), довідки Івано-Франківського Відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.04.2024 за №105610 (а.с.24) платіжні інструкції та інформації з банківських рахунків (а.с.25-30), свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_10 від 16.04.2024 (а.с.31), свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 від 21.10.2008 (а.с.32) та серії НОМЕР_12 від 15.05.2013 (а.с.33), свідоцтва про смерть серії НОМЕР_13 (а.с.34), акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №81 від 16.04.2024 (а.с.35).

Зі змісту рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.06.2023 у справі №352/964/23 слідує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 19.11.2011 у виконавчому комітеті Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області укладено шлюб, який цим рішенням суду розірвано (а.с.22-23).

У позивача, станом на момент подання рапорту [17.04.2024] було двоє власних неповнолітніх дітей, зокрема:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько: ОСОБА_1 , мати: ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 08.05.2012 (а.с.18);

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько: ОСОБА_1 , мати: ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_14 від 06.09.2013 (а.с.19).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.08.2018 у справі №352/1180/18 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, на утримання дочки ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_7 (а.с.20-21).

Згідно довідки Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.04.2024 за №105610, станом на 03.04.2024 на виконанні Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкриті виконавчі провадження про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 не перебувають (а.с.24).

Дослідивши в сукупності зміст довідки Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.04.2024 за №105610 (а.с.24) та відомостей з банківських рахунків, доданих позивачем (а.с.25-30), слід дійти висновку, що станом на момент звернення за звільненням з військової служби [17.04.2024] у ОСОБА_1 відсутня заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці

В подальшому, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16.04.2024 укладено шлюб про що складено відповідний актовий запис №54, вказане засвідчується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_10 від 16.04.2024 (а.с.31).

На час укладення шлюбу, у дружини позивача ОСОБА_8 (надалі по тексту також - ОСОБА_9 ) було двоє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько: ОСОБА_10 , мати: ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_11 від 21.10.2008 (а.с.32);

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько: ОСОБА_10 , мати: ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_12 від 15.05.2013 (а.с.33).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_13 ОСОБА_10 [батько ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ] ІНФОРМАЦІЯ_6 помер у віці 34 роки, про що 24.06.2014 складено відповідний актовий запис №57 (а.с.34).

Також в матеріалах адміністративної справи міститься акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №81 від 16.04.2024 (надалі по тексту також - акт №81 від 16.04.2024), складений відповідно до форми, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.04.2004 за №95 (а.с.35).

У графі "VIII. Додаткова інформація (узагальнена інформація щодо нужденності сім`ї або можливості знаходження додаткових джерел для існування)" акту вчинено запис кульковою ручкою такого змісту: "… ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_3 , але фактично проживає в АДРЕСА_4 з 2019 року. Розлучений з першою дружиною Оксаною і від першого шлюбу виховує і сплачує аліменти двом неповнолітнім дочкам ОСОБА_11 - 2012 року народження та ОСОБА_12 - 2013 року народження. З 2019 року проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_13 , а в квітні 2024 року офіційно зареєстрували шлюб. Виховує та забезпечує утримання двох синів ОСОБА_14 та як їх батько помер в 2014 році. Ведуть спільне господарство. Умови проживання нормальні…".

Коментований акт засвідчений підписами депутата Делянтинської територіальної громади і заступника селищного голови Делятинської селищної ради (а.с.35).

На переконання позивача, акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №81 від 16.04.2024, підтверджує обставину утримання чотирьох неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , такі доводи позивача є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 35 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, пунктів 4, 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №250 , пунктів 5-1, 6 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 1997 року №1050), та пункту 4 Положення про соціального інспектора, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року №1091 Міністерством праці та соціальної політики України прийнято Наказ Про затвердження форми Акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28.04.2004 за №95 (надалі по тексту також - Наказ №95).

Таким чином форма акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, затверджена Наказом №95, затверджена з метою призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а не з метою засвідчення обставини утримання дітей.

Водночас, форма акта, затверджена Наказом №95, містить перелік посадових осіб, котрі повинні складати такий акт, зокрема, соціального інспектора та представника ЦСССДМ, таких підписів відповідальних посадових осіб акт №81 від 16.04.2024 не містить, а лише засвідчений підписами депутата Делянтинської територіальної громади і заступника селищного голови Делятинської селищної ради, всупереч вимог, встановлених Наказом №95 (а.с.35).

Більше того, Наказ Про затвердження форми Акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28.04.2004 за №95 втратив чинність на підставі Наказу Міністерства соціальної політики №190 від 04.07.2022, а акт №81 від 16.04.2024 складений у часі вже втрати чинності Наказу №95, тобто на підставі не чинного нормативно-правового акту.

Таким чином, акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №81 від 16.04.2024 не є тим документом, який підтверджує обставину утримання ОСОБА_1 чотирьох неповнолітніх дітей.

В силу вимог частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України (надалі по тексту також - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 1 статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина 1 статті 268 СК України).

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд зазначає, що ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_8 , має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2023 року у справі №160/11228/23.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд встановив, що позивач до рапорту про звільнення з військової служби не додав доказів на підтвердження того, що діти ОСОБА_8 не мають діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері цих дітей поважних причин, з яких вона не може надавати їм належного утримання.

Враховуючи те, що діти ОСОБА_9 мають принаймні матір, в силу вимог частини 1 статті 268 СК України, обов`язок щодо їх утримання не може бути покладено на їх вітчима.

Також слід зазначити про те, що якщо вітчим самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу пасинку, це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах. Проте, з позиції норм СК України таку поведінку вітчима не можна назвати "утриманням", бо "утримання", це не "право", а безальтернативний та імперативно визначений "обов`язок" батьків по відношенню до неповнолітніх дітей.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі №500/5281/23 (адміністративне провадження № А/857/23479/23).

Отже, суд резюмує, що за змістом долучених до рапорту від 17.04.2024 документів, позивачем не надано належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд пам`ятає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

У позовній заяві військовослужбовець просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - командира Військової частини НОМЕР_1 , щодо невчинення дій та неприйняття законного рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за привозом за мобілізацією під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме - перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, за умови відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, тобто на підставах, визначених підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-ХІІ;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень - командира Військової частини НОМЕР_1 , вчинити дії - прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за призовом за мобілізацією під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, за умови відсутності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, тобто на підставах, визначених підпунктом "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-ХІІ.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Як уже зазначалось судом, кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто, відтак, з огляду на відсутність доказів прийняття рішення за поданим рапортом від 17.04.2024 про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (вирішення рапорту по суті), або доказів повідомлення позивача про причини неможливості розгляду рапорту у встановлений законодавством термін, викладене свідчить про допущення ВЧ НОМЕР_1 протиправної бездіяльності щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 , яка порушує його законні права та інтереси.

В контексті вищенаведеного, суд доходить висновку, що слід визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Як наслідок, слід зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.04.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Інші доводи учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що ОСОБА_1 на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.

До позовної заяви ОСОБА_1 долучив квитанцію до платіжної інструкції АТ КБ "Приватбанк" №0.0..1 від 15.11.2024 про сплату судового збору в розмірі 1 211,20 гривень (а.с.11).

Частиною 2 статті 132 КАС України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 за №3674-VI (надалі по тексту також - Закон України "Про судовий збір").

Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.

Так, частиною 5 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Суд вважає, що вказаний судовий збір сплачено позивачем помилково, оскільки в цій категорії справ на позивача поширюються пільги щодо сплати судового збору, встановлені пунктом 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

За таких обставин сплачений позивачем судовий збір може бути повернутий судом за заявою позивача, поданою суду на підставі статті 7 Закону України "Про судовий збір".

За відсутності доказів оплати сторонами інших судових витрат у справі, керуючись частиною 5 статті 139 КАС України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути і вирішити по суті рапорт ОСОБА_1 від 17.04.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII через сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_15 ), АДРЕСА_5 ;

представник позивача - Яблончук Володимир Йосипович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_16 ), ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1084613, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №714, вул.Чорновола, 136/53, м. Івано-Франківськ, 76005;

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи, код ЄДРПОУ НОМЕР_17 ), АДРЕСА_1 .

Суддя Чуприна О.В.