Справа № 160/25000/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
16.09.2024 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди з лютого 2024 по травень 2024 у зв`язку з перебуванням на лікуванні після отриманого поранення протиправною;
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за час перебування у відпустці у зв`язку з тяжким пораненням протиправною;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити додаткову винагороду з лютого 2024 по травень 2024 у зв`язку з перебуванням на лікуванні після отриманого поранення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити додаткову винагороду за час перебування у відпустці у зв`язку з тяжким пораненням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 16.08.2024 року звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом з проханням виплати додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн., у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці через отримане поранення під час захисту України від російської агресії, до якого було долучено необхідні підтверджуючі документи, проте, відповідачем протиправно не було нараховано додаткову грошову винагороду, що суперечить нормам постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року.
01.10.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін та витребувано у Військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з лютого 2024 року по серпень 2024 року та належним чином завірені накази про відпустку ОСОБА_1 для лікування у вказаний період та всі інші документи, що стосуються спірних правовідносин у вказаний період.
05.12.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у Військової частини НОМЕР_1 повторно витребувано вищевказану інформацію.
05.12.2025 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що оскільки солдат ОСОБА_1 24.07.2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , на підставі абзацу 9 пункту 15 розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженому наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, позивачу починаючи з 24.07.2024 року всі виплати грошового забезпечення від військової частини НОМЕР_1 у були призупинені та будуть поновлені військовослужбовцю з дня його повернення до військової частини НОМЕР_1 .
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 22.03.2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
19.02.2024 року позивач отримав поранення під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та був доставлений до районної лікарні, с. Новодмитрівка Донецької області.
З 22.02.2024 по 28.05.2024 роки, після отримання мінно-вибухової травми та поранення солдат ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Сумський обласний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» Сумської обласної ради (КНП СОР «СОСДРЗН»).
28.05.2024 року позивачу проведено медичний огляд ВЛК КНП СОР «СОСДРЗН», видана довідка від 28.05.2024 № 131, відповідно якої визначено, що травма, яку військовослужбовець отримав 18.02.2024 відноситься до тяжкої травми та він потребує відпустки для лікування після поранення, терміном на 30 календарних днів.
29.05.2024 року солдат ОСОБА_1 , повернувся у пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 з лікування та приступив до виконання службових обов`язків.
30 травня 2024 року позивач вибув у відпустку за станом здоров`я на 30 діб з 30.05.2024 року по 28.06.2024 року.
29.06.2024 року солдат ОСОБА_1 прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 з відпустки за станом здоров`я.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №622 від 24.07.2024 року солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , вважається таким, що 24.07.2024 року самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації та виключено останнього з грошового та речового забезпечення військової частини з 24.07.2024 року.
16.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом з проханням виплати додаткову винагороду у зв`язку з перебуванням на лікуванні та у відпустці через отримане поранення під час захисту України від російської агресії, до якого було додано копії: 1) первинної медичної картки невідкладної медичної допомоги; 2) довідки про обставини травми №2557; 3) виписки із медичної карти стаціонарного хворого №851; 4) виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2269; 5) довідки військово-лікарської комісії №131; 6) довідки військово-лікарської комісії №2660.
З огляду на те, що з лютого 2024 по травень 2024 позивач перебував на лікуванні та у відпустці через отримане поранення під час захисту України від російської агресії, на підтвердження чого 16.08.2024 року були надані підтверджуючі документи, проте, відповідачем протиправно не було нараховано додаткову грошову винагороду, що суперечить нормам постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пунктів 2 та 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Пунктом 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно зі статтею 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на період дії воєнного стану (особливого періоду): а) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Розділу І Порядку №260, визначено, що грошове забезпечення включає: - щомісячні основні види грошового забезпечення; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення; - одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до абз.2 п.8 Розділу І Порядку №260, грошове забезпечення виплачується: - щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; - одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату.
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
У відповідності до абз.2, 3 п.9 Розділу І Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 11 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
Не пізніше закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби.
Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.
Згідно з абз. 1, 3 п. 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: - у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
У Розділі XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку №260 наведено порядок, за яким на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Згідно абз.4 п.11 Розділу XXXIV Порядку №260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: - у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Таким чином, з вищевказаного вбачається, що виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням, отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, здійснюється за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні.
Суд зазначає, що відповідачем не заперечується перебування позивача на лікуванні після отриманого поранення та у відпустці у зв`язку з тяжким пораненням з лютого 2024 по травень 2024 року та не було відмовлено у виплаті додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168 за вказаний період, однак тимчасово призупинено виплату грошового забезпечення, з огляду на самовільне залишення військової частини.
Так, згідно пункту 15 розділу 1 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Як встановлено судом, докази на перебування на стаціонарному лікуванні, подані позивачем 16.08.2024 року, проте, з 24.07.2024 року, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №622 від 24.07.2024 року, солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , вже вважався таким, що самовільно залишив військову частину в пункті постійної дислокації та був виключений з грошового та речового забезпечення військової частини.
На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивач з 24.07.2024 року вважається таким, що самовільно залишив військову частину, де проходив службу, а докази на перебування на стаціонарному лікуванні подані 16.08.2024 року, при цьому, відповідачем не було відмовлено у виплаті додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168 за спірний період, однак тимчасового призупинено виплату грошового забезпечення, а також, враховуючи відсутність інформації або доказів повернення позивача до військової частини в пункті постійної дислокації, або оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №622 від 24.07.2024 року, у відповідній частині, суд дійшов висновку, що позивачу правомірно не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода відповідно до Постанови КМУ №168 за спірний період.
За таких встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 243-246,257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв