Справа № 320/2507/25
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

17 січня 2025 року м.Київ №320/2507/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання адміністративного позову,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 2 розпорядження Ірпінського міського голови Маркушина Олександра Григоровича «Про призначення т.в.о. старости Ірпінської міської територіальної громади, повноваження якої поширюються на територію сіл Михайлівка-Рубежівка та Забуччя Київської області Бучанського району» № 211-0 від 16.12.2024 року, яким тимчасове виконання обов`язків за посадою старости Ірпінської міської територіальної громади, повноваження якої поширюються на територію сіл Михайлівка-Рубежівка та Забуччя Київської області Бучанського району, з 17 грудня 2024 року покладено на адміністратора Центру надання адміністративних послуг ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданого клопотання заявник вказав, що він з листопада 2020 року займає посаду першого заступника Ірпінського міського голови, що підтверджується копією трудової книжки заявника та копією рішення другої позачергової сесії восьмого скликання Ірпінської міської ради «Про затвердження першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Андрія Кравчука» № 5-2-VIII від 27 листопада 2020 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон 280) заявник входить до складу виконавчого комітету Ірпінської міської ради.

У відповідності до ч. 4 ст. 51 Закону 280 сільська, селищна, міська рада за пропозицією сільського, селищного, міського голови може прийняти рішення про входження старост до складу виконавчого комітету відповідної ради за посадою.

Склад виконавчого комітету Ірпінської міської ради затверджено 27 листопада 2020 року на другій позачерговій сесії восьмого скликання. Вказане підтверджується копією рішення другої позачергової сесії восьмого скликання Ірпінської міської ради «Про подання міського голови щодо затвердження складу виконавчого комітету Ірпінської міської ради» № 9-2-VIII від 27 листопада 2020 року, яким затверджено склад виконавчого комітету Ірпінської міської ради (додаток 1). Згідно додатку до зазначеного рішення староста Михайлівсько-Рубежівського старостинського округу у складі виконавчого комітету Ірпінської міської ради затверджується за посадою.

У подальшому до складу виконавчого комітету Ірпінської міської ради вносились зміни, а саме: рішенням тридцять сьомої сесії восьмого скликання Ірпінської міської ради «Про затвердження оновленого складу виконавчого комітету» № 2974-37-VIII від 21 грудня 2023 року.

Згідно додатку 1 до рішення Ірпінської міської ради № 2974-37-VI1I від 21 грудня 2023 року ОСОБА_3 затверджена у складі виконавчого комітету Ірпінської міської ради на посаді т.в.о. старости Михайлівсько-Рубежівського старостинського округу Ірпінської міської ради.

Рішенням сорок другої позачергової сесії восьмого скликання Ірпінської міської ради «Про внесення змін до рішення Ірпінської міської ради № 2974-37-VIII від 21.12.2023 року» № 3284-42-VIII від 26 липня 2024 року внесено зміни до складу виконавчого комітету.

Згідно додатку 1 до рішення Ірпінської міської ради № 3284-42-VIII від 26 липня 2024 року староста Михайлівсько-Рубежівського старостинського округу у складі виконавчого комітету Ірпінської міської ради затверджується за посадою.

У подальшому міським головою видано Розпорядження «Про призначення т.в.о. старости Ірпінської міської територіальної громади, повноваження якої поширюються на територію сіл Михайлівка-Рубежівка та Забуччя Київської області Бучанського району» № 211-о від 16.12.2024 року.

Розпорядженням міського голови припинено з 16 грудня 2024 року тимчасове виконання обов`язків старости Ірпінської міської територіальної громади, повноваження якої поширюються на територію сіл Михайлівка-Рубежівка та Забуччя Київської області Бучанського району, головним спеціалістом відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ірпінської міської ради ОСОБА_3 .

Крім того, п. 2 зазначеного Розпорядження, тимчасове виконання обов`язків за посадою старости Ірпінської міської територіальної громади, повноваження якої поширюються на територію сіл Михайлівка-Рубежівка та Забуччя Київської області Бучанського району, з 17 грудня 2024 року покладено на адміністратора Центру надання адміністративних послуг Мельниченко Тетяну Михайлівну.

Заявник вважає протиправним розпорядження відповідача в частині покладення тимчасового виконання обов`язків за посадою старости Ірпінської міської територіальної громади, повноваження якої поширюються на територію сіл Михайлівка-Рубежівка та Забуччя Київської області Бучанського району, з 17 грудня 2024 року на адміністратора Центру надання адміністративних послуг Мельниченко Тетяну Михайлівну та планує звернутися до суду з відповідним позовом.

На підставі викладеного, заявник вважає, що наявна необхідність у застосуванні судом заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії Розпорядження міського голови № 211-о від 16.12.2024 року в частині покладення тимчасового виконання обов`язків за посадою старости Ірпінської міської територіальної громади, повноваження якої поширюються на територію сіл Михайлівка-Рубежівка та Забуччя Київської області Бучанського району, з 17 грудня 2024 року на адміністратора Центру надання адміністративних послуг Мельниченко Тетяну Михайлівну з підстав наявності очевидних ознак протиправності вказаного розпорядження та порушення інтересів мешканців Ірпінської міської територіальної громади, в тому числі прав та інтересів Заявника, як члена Виконавчого комітету Ірпінської міської ради.

Розглядаючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.154 КАС України).

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи наявна хоча б одна з вищенаведених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи з забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Таким чином, під час вирішення питання про забезпечення позову, слід врахувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками вжиття заходів забезпечення позову для інших заінтересованих осіб.

Відтак, суд у кожному випадку повинен встановити чи є захід забезпечення позову, про який клопоче позивач, таким, що відповідає меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При цьому, використання засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати діям органів влади.

Суд вважає, що заявник не довів існування реальної загрози завдання шкоди його правам, внаслідок невжиття заходів для забезпечення адміністративного позову.

Таким чином, суд висновує, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Лисенко В.І.