Справа № 420/33899/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщені суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач-1) №01 від 19.09.2024 року, яким позивачу відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач-2) повторно розглянути заяву позивача від 11.09.2024 року про призначення пенсії за віком згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати до його страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.02.1986 року, а саме: з 20.03.1990 року по 01.03.1993 року, з 18.10.1993 року по 28.01.2000 року та з 01.07.2024 року по 11.09.2024 року з підстав того, що . він у вересні 2024 року звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення дострокової пенсії за віком згідно п.4 ч.1 ст.115 ЗУ №1058 у якій відповідачем -1 було відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу у наявності 23роки 1 місяць 28 днів, до якого не включено період роботи з 23.03.1990 по 01.03.1993 року та з 18.10.1993 року по 28.01.2000року оскільки записи на звільнення не завірено печатками організацій, відсутні відомості про перейменування організацій, та періоди підприємницької діяльності з 01.04.2011року по 06.10.2015 року оскільки відсутня сплати страхових внесків з чим він незгоден, так як недолік запису у трудовій книжці не може перешкоджати реалізації його права на належне пенсійне забезпечення,

Ухвалою від 05 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

21.11.2024 року від представника відповідача-2 до суду надійшов відзив на позов у якому він позов не визнає з підстав того, що за принципом екстериторіальності заява від 11.09.2024 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви, прийнято рішення №01 від 19 вересня 2024 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, розглянувши надані Позивачем документи встановив, що його страховий стаж роботи на дату звернення склав - 23 роки 1 місяць 28 днів.

За результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу Позивача не зараховано періоди роботи з 20.03.1990 по 01.03.1993 рр. та з 18.10.1993 по 28.01.2000рр.

Вищезазначені періоди не зараховано до страхового стажу у зв`язку з тим, що записи про звільнення завірені печатками, які не відповідають назвам підприємств, на яких працював Позивач, відомості про перейменування підприємств відсутні.

Крім того, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 01.07.2024 по 11.09.2024 з огляду на наступне. Згідно з пунктом 3-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Отже, вимога позивача щодо зарахування до страхового стажу періоду з 01.07.2024 року по 11.09.2024 року є безпідставною, оскільки за вказаний період відсутні відомості про сплату страхових внесків, що є обов`язковою умовою для набуття страхового стажу відповідно до норм Закону №1058.

26.11.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши заяви по суті справи, інші матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 11.09.2024 року звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області та прийнято рішення від 19.09.2024 року № 01, яким відмовлено у призначенні пенсії оскільки необхідний страховий стаж становить 25 років (зниження 5 років), а у позивача 23 роки 1 місяць 28 днів. Та до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 23.03.1990 по 01.03.1993 та з 18.01.1993 по 28.01.2000, оскільки записи на звільнення не завірено печатками організацій, в яких працював ОСОБА_1 (відсутні відомості про перейменування організацій); періоди підприємницької діяльності з 01.04.2011 по 06.10.2015, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Та запропоновано для зарахування до страхового стажу: періодів роботи з 23.03.1990 по 01.03.1993 та з 18.01.1993 по 28.01.2000 необхідно надати довідки про періоди роботи, або довідки про заробітну плату, а сервісному центру Пенсійного фонду України за місцем звернення заявника ініціювати зустрічну перевірку; періоду підприємницької діяльності 01.04.2011 по 06.10.2015, необхідно внести відповідні зміни до Реєстру застрахованих осіб про сплату страхових внесків.

З вказаним рішенням позивач не погодився та оскаржив його до суду.

Також з роздруківки форми РС-право вбачається, що період врахованого відповідачем -1 страхового стажу позивача закінчується 30.06.2024 року тоді як із відповіді №1046206 від 20.01.2025 року на запит суду за інформацією наявною в Державному реєстрі фізичних осіб -платників податків щодо позивача у липні -вересні 2024 року він отримував дохі у в/ч НОМЕР_2 НГУ з якого сплачувались податки за кодом 185- виплати військовослужбовцям, та у трудовій книжки запис про його звільнення з останнього місця роботи відсутній.

Джерела права та висновки суду.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(надалі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно із ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. І ст.26 №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Як вже встановлено судом, позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначенні пенсії за віком відповідно до вимог Закону №1058-IV.

Надаючи оцінку вказаним доводам Пенсійного органу суд входить із того, що відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України.

Так, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, відповідно до вказаних приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яке звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.

Згідно даних трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 запис №6 від 20.03.1990 року позивач був прийнятий на роботу в кооператив «Гарантія» наказ №7 від 2003.1990р. ; запис №7 в зв`язку з реорганізацією ПСК «Гарантія» зарахований в колективне підприємство «Гарантія» наказ №17 від 09.10.1991року; запис №8 від 01.03.1993 року звільнений по переводу у ПКФ «Кварц» наказ №3 від 01.09.1993 року вказані записи засвідчені підписом посадової особи та стоїть печатка Кооперативу «Гарантія».

Також в трудовій книжці міститься запис №10 від 18.10.1993 року про прийняття електриком 5 розряду в Акціонерне товариство « Будівництво. Бізнес Інвестиція» РБУ-1 м.Херсон наказ №93 від 18.10.1993року; запис №13 від 28.01.2000 року про звільнення з посади за власним бажанням наказ №7 від 27.01.2000року засвідчені підписом посадової особи та печаткою Акціонерного товариства.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Більш того, суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Таким чином, враховуючи правову позицію Верхового Суду, а також встановлені у цій справі обставини справи, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до його загального страхового стажу для нарахування/призначення пенсії, тоді як оскаржене рішення відповідача-1 з цього приводу є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо періоду страхового стажу з 01.07.2024 по 11.09.2024р. суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що за інформацією наявною в Державному реєстрі фізичних осіб -платників податків про джерела та суми доходів отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів отриманих самозайнятими особами, а також суми річного доходу задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи щодо позивача у липні -вересні 2024 року він отримував дохід у в/ч НОМЕР_2 НГУ з якого сплачувались податки ( за кодом 185- виплати військовослужбовцям).

Також у трудовій книжці позивача міститься запис № 16 від 02.08.2018р. про прийняття на військову службу за контрактом наказ командира в/ч НОМЕР_2 №168 від 02.08.2018р. та запис про звільнення відсутній, а тому відповідач-1 неправомірно не врахував цей період до страхового стажу позивача при розгляді заяви.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача-1 від 19.09.2024 року №01 про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження відповідача, як дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Таким чином, враховуючи, що оскаржуване рішення прийняте з підстав незарахування до страхового стажу вищевказаних періодів та враховуючи наявність підстав для зарахування такого періоду, суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав зобов`язати відповідача-1 зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи вказані у трудовій книжці НОМЕР_1 від 21.02.1986р. з 20.03.1990року по 01.03.1993 року та з 18.10.1993 року по 28.01.2000, та з 01.07.2024 року по 11.09.2024 року.

При цьому суд враховує, що саме відповідачем -1 приймалось за принципом екстериторіальності оскаржуване рішення, яке визнано судом протиправним, та саме він повинен повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, а тому вимоги щодо зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву не підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 9,6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №01 від 19.09.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.09.2024 року про призначення пенсії за віком згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати до його страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.02.1986 року, з 20.03.1990 року по 01.03.1993 року, з 18.10.1993 року по 28.01.2000 року та з 01.07.2024 року по 11.09.2024 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. вул. 28 Армії, б. 6) ,

Відповідач: Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, Гната Чекірди, 10) .

Суддя Е.А.Іванов