Справа № 505/4482/24
Суддя: Дзюбинський А. О.
Дата ухвалення: 2025-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КОТОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/4482/24
Провадження № 2-а/505/69/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року місто Подільськ

Котовський міськрайонний суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дзюбинського А.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Антонюк Ю.А.,

представника позивача адвоката Тіори Ю.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Котовського міськрайонного суду Одеської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позицій учасників справи

Позиція позивача

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову № 19369 від 19.11.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП;

- закрити провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності;

- стягнути з відповідача судові витрати, сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на обставину, що законодавством України до 19.05.2024 не визначався строк виконання громадянами України військового обов`язку щодо виконання правил військового обліку.

Зазначає, що лише 19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, вказує на відсутність норми ч. 3 ст. 210 КУпАП до 19.05.2024.

Позивач вважає, що його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, адже закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії, що відповідно пункту 1 ч. 1 ст. 24 КУпАП є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП.

Зазначає, що порушені строки притягнення його до адміністративної відповідальності, всупереч ст. 38 КУпАП, та вказує, що посилання відповідача на «триваюче правопорушення» є безпідставними, оскільки законодавцем чітко визначені строки притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 210 КУпАП, які мали б відраховуватися з моменту досягнення позивачем 27-річного віку.

Вказує, що відповідач усвідомлено, в порушення вимог статті 283 КУпАП, не зазначив в оскаржуваній постанові момент вчинення адміністративного правопорушення, що унеможливлює обчислення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП.

Позиція відповідача

Відповідачем заяви по суті справи не подано.

2. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу було розподілено, відповідно до вимог ст. 18, 31 КАС України, судді Котовського міськрайонного суду Одеської області Дзюбинському А.О.

Ухвалою суду від 06.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву.

Заяви, клопотання учасників справи не заявлялись.

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не вчинялись.

3. Позиції сторін у судовому засіданні

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Не заперечував факт, що позивач зобов`язаний був встати на військовий облік у віці 27 років, та не заперечував факт, що станом на день складання постанови про притягнення його довірителя до адміністративної відповідальності, 19.11.2024, ОСОБА_1 зобов`язаний був перебувати на військовому обліку. Як на підставу незаконності складання постанови № 19369 від 19.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , зазначив обставину, що в постанові не зазначений період, впродовж якого вчинялось адміністративне правопорушення.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що притримується позиції, висловленої у судовому засіданні його представником.

Представник відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Встанволено, що позивач відповідно до висновку МСЕК № 043627 від 21.01.2002 визнаний інвалідом 3 групи, інвалідність встановлена безстроково, причина - інвалідність з дитинства.

Станом на 19.11.2024 позивач не перебував на військовому обліку.

Судом встановлено, що відповідно до постанови № 19369 від 19.11.2024, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, що підтверджується відповідною постановою.

Розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності проводився за участю ОСОБА_1 , примірник постанови вручено позивачу, що підтверджується його особистим підписом у постанові про адміністративне правопорушення.

Вказані обставини під час судового засідання не заперечувалися представником відповідача.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

5. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення

У вказаній справі судом докази не відхилялись

6. Оцінка аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 08.11.2024 засобами поштового зв`язку позивачем надіслано відповідачу заяву про відстрочку з додатками. Зокрема позивача зазначає, що відповідно до довідки МСЕК № 043627 від 21.01.2002 він визнаний інвалідом 3 групи, інвалідність встановлена безстроково, причина - інвалідність з дитинства.

У судовому засіданні представник позивача посилався на вказану обставину з метою доведення неможливості призову позивача за мобілізацією.

Зазначений аргумент не має значення у вказаній справі, адже обставина наявності інвалідності, не позбавляла обов`язку позивача перебувати на військовому обліку, що передбачено ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», навіть за наявності відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що передбачено п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно до ст. 65 Конституції України захист Батьківщини, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян. Це зобов`язує й осіб з обмеженими можливостями перебувати на обліку, якщо їх стан дозволяє виконувати певні завдання у межах їхньої придатності.

Таким чином, особи з інвалідністю III групи мають залишатися на військовому обліку відповідно до норм чинного законодавства. Виключення з обліку можливе лише після відповідного рішення військово-лікарської комісії.

Позивач посилається на наявність тої обставини, що законодавством України до 19.05.2024 не визначався строк виконання громадянами України військового обов`язку щодо виконання правил військового обліку.

Посилається на обставину, що лише з 19.05.2024 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначив строк виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема й щодо обов`язку громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або в запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Посилається на те, що лише 19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, вказує на відсутність норми ч. 3 ст. 210 КУпАП до 19.05.2024.

Тобто, з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, й одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Позивач стверджує про наявність обставини, що ще у 2010 році, коли йому виповнилося 27 років, він зобов`язаний був стати на військовий облік як військовозобов`язаний згідно з Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка діяла на момент виявлення правопорушення.

Однак, не було визначено строків виконання цього обов`язку в законі, а також у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, що він отримував повістку про виклик до відповідного військкомату (центру комплектування та соціальної підтримки).

Суд приходить до переконання, що обставина відсутності повістки про виклик позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 (іншого відповідного підрозділу Військового комісаріату) про необхідність з`явитись позивача для постановки на військовий облік починаючи з часу досягнення позивачем 27 річного віку, не вказує на відсутність обов`язку ОСОБА_1 перебувати на військовому обліку, дотримуватись інших правил військового обліку.

Позивач зазначає, що з 19.05.2024 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму частини третьої статті 210 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

Як на підставу для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, посилається на обставину, що постанова не містить жодних відомостей про момент вчинення адміністративного правопорушення, а також вчинення позивачем адміністративно-караного правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП на момент досягнення 27 річного віку, бо норма частини третьої статті 210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку.

Позивач вважає, що його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, адже закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії, що відповідно пункту 1 частини першої статті 24 КУпАП є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП.

Такі висновки, на переконання суду, щодо неможливості притягнення до адміністративної відповідальності позивача за триваюче адміністративне правопорушення є помилковим, оскільки в період з 19.05.2024 (дата набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 № 3696-IX, яким додано ч. 3 ст. 210 КУпАП) та до дня складення постанови про притягнення до відповідальності позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП, 19.11.2024, позивачем вчинялось триваюче адміністративне правопорушення.

Днем виявлення триваючого адміністративного правопорушення є 19.11.2024, строки притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 38 КУпАП (при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення) дотримано.

А отже аргумент позивача про порушення строків накладення адміністративного стягнення, притягнення до адміністративної відповідальності позивача, ретроспективного застосування норм права є таким, що не знайшов свого підтвердження.

7. Висновок щодо наявності порушень прав та інтересів позивача

Таким чином, судом не встанволено факту порушень прав та законних інтересів позивача зі сторони відповідача, з мотивів наведених у мотивувальній частині цього рішення.

8. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною 3 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Як визначено ст. 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності зі законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте в справі рішення.

Частина 2 ст. 33 КУпАП встановлює, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Отже, на дату вчинення правопорушення діяв особливий період.

Відповідно до вимог ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до абз. 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закон № 2232-ХІІ), військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку.

18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 19 Порядку №1487 громадяни України винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Відповідно до оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку - не перебування на військовому обліку.

Відтак позивачем адміністративне правопорушення вчинене після 19.05.2024, тобто після набуття чинності Законом №3696-ІХ, яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, при цьому саме з 19.05.2024 порушення правил військового обліку в особливий період стало правопорушенням, за яке настає адміністративна відповідальність.

Разом з тим, позивач, проігнорувавши виконання обов`язку, покладеного на нього вищевказаними нормативно - правовими актами, на військовий облік в особливий період не став, порушив правила військового обліку і вчинив порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу в особливий період.

З огляду на вищевикладене, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29).

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн відповідає вимогами чинного законодавства.

Відповідно до вимог пункту 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд доходить переконання, що підстав для задоволення позовних вимог позивача немає, а постанова № 19369 від 19.11.2024, складена начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (в редакції КУпАП, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення) та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

9. Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню з відповідача на корись позивача за рахунок бюджетних асигнувань не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 5, 6, 194, 211, 217, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови № 19369 від 19.11.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210 КУпАП, та про закриття провадження у справі.

Судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2025.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 , НОМЕР_5

Суддя

Котовського міськрайонного суду

Одеської області Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ