Справа № 380/16334/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/16334/24 пров. № А/857/27853/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року в справі № 380/16334/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Брильовський Р.М.,

час ухвалення рішення 26 вересня 2024 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі ГУНП у Львівській області, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП у Львівській області дискримінацією у сфері праці щодо:

не своєчасного ознайомлення старшого інспектора сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області Прокопик Іванни Олегівни про організаційно-штатні заходи та із переліком посад у відділі запобігання корупції ГУНП у Львівській області нарівні з іншими працівниками сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області

не переміщення старшого інспектора сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області Прокопик Іванни Олегівни як інших працівників сектору запобігання корупції до відділу запобігання корупції ГУНП у Львівській області, на рівнозначну посаду старшого інспектора

- зобов`язати ГУНП у Львівській області перемістити Прокопик Іванну Олегівну на посаду старшого інспектора відділу запобігання корупції ГУНП у Львівській області.

Також адміністративний позов ОСОБА_1 містив клопотання про залучення Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року в задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи у справі відмовлено

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач повинен був перемістити працівників сектору запобігання корупції до відділу запобігання корупції, у тому числі позивачку, автоматично, оскільки згода працівника не потрібна. Вважає, що у відповідача змінилась лише внутрішня структура та не відбулись зміни в організації виробництва та праці чи зміна істотних умов праці. В перейменованому підрозділі збереглись всі посади, а функції уповноваженого підрозділу та працівників не змінились, умови праці також залишились не змінними. Зазначає скаржниця про відсутність дискреційних повноважень у відповідача в спірних правовідносинах.

Твердить про те, що до закінчення терміну повідомлення працівників для них продовжує діяти «старий» штатний розпис (до моменту спливу 2-х місячного терміну попередження), при цьому до моменту попередження про зміни в штатах, відповідач не був уповноважений видавати наказ про переміщення інших поліцейських. Лише після ознайомлення всіх працівників сектору з наказом про зміни в штатах відповідач мав право вирішувати питання про їх переміщення з урахуванням положень закону про наявність першочергового права залишення на роботі, аналізу продуктивності праці тощо.

Наголошує, що з моменту надходження наказу про зміни в штатах та до часу перебування позивача на службі з 31.05.2024 по 17.06.2024 (18 днів після надходження наказу) такий наказ не доводився позивачу. При цьому в момент перебування позивача на лікуванні всім іншим працівникам сектору, окрім позивача, було доведено наказ про зміни в штатах.

В зазначених діях позивач вбачає дискримінаційне ставлення до себе.

Також скаржниця висловлює заперечення щодо незалучення судом першої інстанції до участі в справі Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Відповідач 31.12.2023 року подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Враховуючи те, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження відповідач отримав 25.12.2023 року, останній пропустив строк на подання відзиву.

Організація процесу щодо процесуального представництва в суді з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання процесуальних документів є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання відзиву на апеляційну скаргу. Особливості організації роботи в установі жодним чином не впливає на неухильність виконання своїх процесуальних обов`язків з урахуванням часу, необхідного для вирішення внутрішніх організаційних питань.

Попри це, апеляційний суд враховує те, що два з п`яти днів строку на подання відзиву припадали на вихідні дні, відтак пропуск строку лише на 1 день, відбувся з поважний причин.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 16.08.2008 року по 06.11.2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 проходить службу в Національній поліції України.

Так, 12.04.2021 року ОСОБА_1 призначена посаду старшого інспектора сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області.

Наказом Національної поліції України від 20.05.2024 № 547 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції (а.с.15, т.1).

Згідно з вищезазначеним Переліком (витягом) змін у штатах Національної поліції реорганізовується Сектор запобігання корупції ГУНП у Львівській області, скорочуються всі посади у секторі (5 посад), та створюється Відділ запобігання корупції ГУНП у Львівській області фактичною чисельністю 6 (шість) посад: 5 посад середнього складу поліції та 1 посада цивільного персоналу (діловод) (зворот а.с.15, т.1).

Наказ Національної поліції України від 20.05.2024 № 547 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» до ГУНП у Львівській області надійшов 31.05.2024 за вх. № 152, (а.с.15, т.1).

Надалі, 20.06.2024 року до сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області надійшов лист управління кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області від 20.06.2024 №1729/13/01-2024, щодо попередження працівників сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області про організаційно штатні зміни, передбачені наказом Національної поліції України від 20.05.2024 № 547, з додатками на 5 аркушах - «бланки Попередження про організаційно штатні зміни» для організації персонального попередження працівників сектору, які було вручено працівникам сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області (а.с.16, т.1).

Так, 20.06.2024 працівників сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області було ознайомлено із наказом Національної поліції України від 20.05.2024 № 547 «Про зміни в штатах Національної поліції», окрім старшого інспектора вказаного сектору ОСОБА_1 , оскільки остання у період з 18 по 25 червня 2024 року перебувала на лікуванні.

Відтак, 20.06.2024 року сектор запобігання корупції ГУНП у Львівській області на виконання листа управління кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області від 20.06.2024 року № 1729/13/01-2024 підготував лист № 651/77-2024 20.06.2024 який 21.06.2024 року, надісланий на поштову адресу капітана поліції ОСОБА_1 , яким повідомлено позивачку про організаційно штатні зміни та необхідність прибуття до управління кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області (зворот а.с.93, т.1).

Вищезгадане поштове відправлення зі штриховим ідентифікатором 134 доставлено 25.06.2024 року за поштовою адресою, а 05.07.2024 року вручено позивачці особисто (а.с.94, т.1).

Також встановлено, що на інформаційний запит позивачки від 17.06.2024, поданий на адресу відповідача про надання у сканованому вигляді завірених копій всіх документів, у тому числі всіх рапортів, доповідних записок, доручень наказів, супровідних листів, актів, тощо, які складались будь-якими посадовими особами структурних підрозділів ГУНП у Львівській області щодо ОСОБА_1 , за участю ОСОБА_1 або стосуються її прав чи обов`язків в період з 17.05.2024 по 31.05.2024 та з 15.06.2024 по час надання відповіді, зазначивши перелік наданих документів, з долученням супровідних листів від співвиконавців, відповідачем листом від 21.06.2024 № 656/02/77-2024 надіслано 24.06.2024 на електронну адресу позивачки відповідь з додатками, серед переліку документів зазначений та надісланий лист сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області від 20.06.2024 № 651/77-2024 про організаційно штатні зміни та необхідність прибуття до управління кадрового забезпечення ГУНП у Львівській області, що підтверджується повідомленням про успішну доставку електронного листа (зворот а.с.95, т.1, а.с.96, т.1).

Витягом з наказу ГУНП у Львівській області від 25.06.2024 року №348 о/с «По особовому складу» підтверджується переміщення підполковника поліції ОСОБА_2 на посаду начальника відділу запобігання корупції ГУНП з 25 червня 2024 року, звільнивши його з посади начальника сектору запобігання корупції ГУНП (підстава: рапорт ОСОБА_2 від 07.06.2024, наказ НПУ від 20.05.2024 року №547).

Витягом з наказу ГУНП у Львівській області 25.06.2024 року №349 о/с «По особовому складу» підтверджується переміщення:

капітана поліції ОСОБА_3 на посаду старшого інспектора відділу запобігання корупції ГУНП з 26 червня 2024 року, звільнивши його з посади інспектора сектору запобігання корупції ГУНП (підстава: рапорт ОСОБА_3 від 20.06.2024, наказ НПУ від 20.05.2024 року №547);

майора поліції ОСОБА_4 на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу запобігання корупції ГУНП з 26 червня 2024 року, звільнивши його з посади старшого інспектора з особливих доручень сектору запобігання корупції ГУНП (підстава: рапорт ОСОБА_4 від 20.06.2024, наказ НПУ від 20.05.2024 року №547);

капітана поліції ОСОБА_5 на посаду інспектора відділу запобігання корупції ГУНП з 26 червня 2024 року, звільнивши її з посади інспектора сектору запобігання корупції ГУНП (підстава: рапорт ОСОБА_5 від 20.06.2024, наказ НПУ від 20.05.2024 року №547);

капітана поліції ОСОБА_6 на посаду інспектора відділу запобігання корупції ГУНП з 26 червня 2024 року, звільнивши її з посади інспектора сектору запобігання корупції ГУНП (підстава: рапорт ОСОБА_6 від 20.06.2024, наказ НПУ від 20.05.2024 року №547).

Так, 26.06.2024 ОСОБА_1 приступила до виконання службових обов`язків після перебування на лікарняному та цього ж дня ОСОБА_1 було ознайомлено та попереджено про організаційно-штатні зміни, а саме із наказом Національної поліції України від 20.05.2024 № 547 «Про зміни в штатах Національної поліції», згідно з яким була скорочена посада старшого інспектора сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області (а.с.14, т.1).

Оскільки станом на 26.06.2024 року вакантних посад у відділі запобігання корупції ГУНП у Львівській області не було, того ж дня ОСОБА_1 було надано некомплект посад підрозділів ГУНП у Львівській області, з яким остання ознайомлена про що свідчить її підпис (а.с. 86, т.1).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Предметом спору у справі, що розглядається, згідно доводів та вимог позовної заяви та апеляційної скарги, є зобов`язання відповідача перемістити позивачку на певну посаду в територіальному органі Національної поліції.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби регулюється Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі також - Закон № 580-VIII), приписами частини першої статті 59 якого обумовлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 60 Закону № 580-VIII визначено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірних правовідносин.

Підстави та порядок переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції визначає стаття 65 Закону № 580-VIII. Вказаною статтею визначені види переміщення в залежності від посади, яку в майбутньому особа буде займати, зокрема:

-переміщення на вищу посаду;

-переміщення на рівнозначну посаду;

-переміщення на посади нижчі ні та, на якій перебуває поліцейський.

У свою чергу, кожен із вказаних видів переміщення містить підстави для такого переміщення.

Матеріалами справи стверджується те, що відповідно до наказу Національної поліції України від 20.05.2024 № 547 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» сектор запобігання корупції ГУНП у Львівській області реорганізується, а всі посади сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області скорочуються, в тому числі посада, яку займає ОСОБА_1 .

При цьому, згідно з вищезазначеним Переліком (витягом) змін у штатах Національної поліції створюється відділ запобігання корупції ГУНП у Львівській області у складі 6 (шести) посад: 5 посад середнього складу поліції, в тому числі посада старшого інспектора відділу запобігання корупції ГУНП у Львівській області та 1 посада цивільного персоналу (діловод).

Так, 26.06.2024 ОСОБА_1 приступила до виконання службових обов`язків після перебування на лікарняному та цього ж дня ОСОБА_1 було ознайомлено та попереджено про організаційно-штатні зміни, а саме із наказом Національної поліції України від 20.05.2024 № 547 «Про зміни в штатах Національної поліції», згідно з яким була скорочена посада старшого інспектора сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області.

Як встановлено судом, позивачка претендує на переміщення на посаду старшого інспектора відділу запобігання корупції ГУНП у Львівській області, враховуючи скорочення займаної нею посади.

ОСОБА_1 зазначає про наявність підстав для автоматичного переміщення (без подання рапорту) її на таку посаду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Пунктом 3 частини першої цієї ж статті визначено, що переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації визначено статтею 68 Закону № 580-VIII.

Так, нормами спеціального законодавства, а саме частинами першою-третьою статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції, відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Згідно з ч.6 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.

Верховний Суд в постановах від 06 листопада 2024 року в справі № 520/19802/23 та від 12 листопада 2024 року в справі № 520/19398/23 враховуючи приписи спеціального законодавства, в частині, в якій унормовано питання персонального письмового попередження поліцейського, посада якого буде скорочена внаслідок реорганізації, за два місяці до такого звільнення, зазначив, що такий поліцейський може бути призначений до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, за його згодою.

Отже проаналізувавши наведені норми спеціального законодавства, можна дійти висновку, що у випадку скорочення посади внаслідок реорганізації поліцейський персонально попереджається про можливе наступне звільнення зі служби поліції за два місяці до такого звільнення (частина перша статті 68). До закінчення двомісячного строку, зазначеного у частині першій статті 68, поліцейський посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції (частина друга статті 68). Якщо ж поліцейського, посада якого була скорочена, не призначено на іншу посаду в поліції в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку він має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (частина третя статті 68).

Отже, умовами для призначення поліцейського, посада якого була скорочена і якого попереджено про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, на іншу посаду будь-якому органі (закладі, установі) поліції у порядку переміщення, є: 1) згода поліцейського; 2) якщо двомісячний строк з дня попередження поліцейського про можливе подальше звільнення зі служби в поліції ще не закінчився.

Відсутність хоча б однієї із цих умов вказує на необхідність звільнення поліцейського зі служби поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

Аналогічний висновок наведений Верховним Судом в постанові від 16 травня 2024 року в справі № 320/4539/21.

Відтак, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції про те, що норми Закону № 580-VIII не передбачають можливості автоматичного (без згоди поліцейського) переміщення в реорганізований підрозділ поліцейських, які займали посади в підрозділі, які скорочуються.

Колегія суддів зазначає, що 20.06.2024 працівників сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області було ознайомлено із наказом Національної поліції України від 20.05.2024 № 547 «Про зміни в штатах Національної поліції», окрім старшого інспектора вказаного сектору ОСОБА_1 , оскільки остання у період з 18 по 25 червня 2024 року перебувала на лікуванні.

При цьому на підставі рапортів працівників сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області від 20.06.2024 року, таких з 26 червня 2024 року переміщено на відповідні посади у відділі запобігання корупції ГУНП, що підтверджується витягом з наказу ГУНП у Львівській області 25.06.2024 року №349 о/с «По особовому складу».

Отже станом на 26.06.2024 року (перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності позивачки та виходу на службу) вакантних посад у відділі запобігання корупції ГУНП у Львівській області, в тому числі посади старшого інспектора згаданого відділу, не було.

Водночас не вбачається за можливе переведення позивачки на вже заміщену посаду у відділі запобігання корупції ГУНП у Львівській області. Разом з тим рапорт про переведення на таку посаду позивачкою подано не було, а відповідач не відмовляв в такому переміщенні.

Не оскаржує ОСОБА_1 й наказ, яким переміщено на відповідні посади у відділі запобігання корупції ГУНП, скорочених працівників сектору запобігання корупції.

В цілому варто констатувати про передчасність заявлених позовних вимог зобов`язального характеру, оскільки кадрові рішення щодо позивачки відповідачем не приймалося. З цих мотивів суд не надає оцінку наявності/ відсутності змін в організації виробництва і праці.

Правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення із займаної посади (у разі здійснення такого). Саме в такому випадку судом повинно бути з`ясовано питання дотримання визначеної законом процедури звільнення працівника та обрано засіб правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивача.

Позивачка твердить про несвоєчасне повідомлення її про організаційні зміни в штаті ГУНП.

Колегія суддів зазначає, що саме до повноважень керівника поліції належить затвердження структури (за погодженням з Міністром внутрішніх справ України), штатного розпису (штату) та кошторису територіальних органів поліції. Вносити зміни до штату є прерогативою керівника поліції на підставі пропозиції керівника територіального управління поліції. Останній, у свою чергу, самостійно визначає доцільність скорочення тих чи інших посад, виходячи з інтересів служби, орієнтуючись на досягнення мети виконання покладених на поліцію завдань.

Принагідно варто зауважити, що такі повноваження керівника ГУНП є дискреційними, адже саме на нього законодавчо покладено обов`язок щодо організації добору, розстановки та професійного навчання поліцейських.

Як встановлено судом, наказ Національної поліції України від 20.05.2024 № 547 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» до ГУНП у Львівській області надійшов 31.05.2024 за вх. № 152, (а.с.15, т.1).

Колегія суддів зазначає, що трудове законодавство не містить визначення строків впродовж який наказ щодо визначення структури та штатного розпису, тобто рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників повинен бути доведений до відома працівника, оскільки прийняття такого рішення та його реалізація, є виключною компетенцією роботодавця - «власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу» та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

В цьому контексті варто врахувати приписи абзацу першого пункту 1 розділу V Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 № 503, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.07.2016 за № 944/29074, строк виконання документа встановлюється Міністром, Головою Національної поліції України, першим заступником Голови Національної поліції України, заступниками Голови Національної поліції України, керівниками органів та підрозділів поліції. Якщо в резолюції або безпосередньо в документі термін виконання не зазначено, документ має бути виконаний не пізніше тридцятиденного строку, якщо законодавством не встановлено інший строк розгляду. Разом із тим наказом від 20.05.2024 № 547 не встановлено термін його виконання, а також у ньому не містяться вимоги щодо прискорення виконання («негайно», «у найкоротший термін», «у стислі строки» тощо).

З огляду на вищевстановлені обставини, як ОСОБА_1 (26.06.2024 року), так і решта працівників сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області (20.06.2024 року) були повідомленні про організаційні зміни в штаті ГУНП без невиправданих зволікань.

Варто також зауважити також ту обставину, що повідомлення про зміни в штаті ГУНП були скеровані ОСОБА_1 також 21.06.2024 року поштовим відправленням та 24.06.2024 року на адресу електронної пошти.

Колегія суддів не може залишити поза увагою те, що законодавство з питань праці, в тому числі й Закон № 580-VIII лише передбачає обов`язок попередження поліцейського, посада якого буде скорочена, персонально письмово про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Також суд апеляційної інстанції наголошує, що норми національного законодавства не забороняють роботодавцю до моменту повідомлення усіх працівників, посади котрих скорочуються, переводити працівників за їх заявами (рапортами) на запропоновані (вакантні) посади.

Закон № 580-VIII не вимагає, щоб всі працівники, посади яких скорочуються, отримали повідомлення одночасно. Важливо, щоб усі працівники отримали це повідомлення не пізніше ніж за два місяці до фактичного звільнення із займаної посади.

Щодо дискримінації.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:

спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;

здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;

надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;

встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;

особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

ЄСПЛ у своїх рішеннях сформував ознаки дискримінації: " У своїй практиці Суд встановив, що у цілях статті 14 Конвенції (стосовно питання дискримінації), повинна мати місце різниця у ставленні до осіб у відносно схожій ситуації (див. D.H. and Others v. the Czech Republic, № 57325/00, § 175)

Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (див. mutatis mutandis пункт 48 рішення ЄСПЛ від 7 листопада 2013 року у справі Справа "Пічкур проти України").

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2018 у справі № 800/191/17 зробила наступний висновок:

"Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест:

по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.

У постанові від 01.04.2020 у справі № 804/2823/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

Факт дискримінації може бути встановлений, якщо: 1) державний захід, дія чи бездіяльність, які оскаржуються, підпадають під чинність (захист, регулювання, дію) іншого положення закону, яким встановлені певні права та свободи; 2) є відмінність у поводженні проти інших осіб, котрі знаходяться в аналогічній або схожій ситуації (становищі, стані). При цьому поводження з особою, яка заявляє про дискримінаційне ставлення до неї, є істотно (разюче) відмінним і менш справедливим, ніж з іншими особами; підставами для розрізнення є особиста характеристика або статус заявника; інші особи, з якими така особа себе порівнює, знаходяться в аналогічній ситуації, а різниця у ставленні до особи не мотивована притаманною їй певною персональною ознакою. Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила, зокрема, в постановах від 15 червня 2023 року у справі № 800/582/16, від 18 квітня 2024 року у справі № 9901/110/19.

Як на обставину неоднакового ставлення позивачка зазначає про те, що іншим працівникам сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області, на відміну від ОСОБА_1 повідомлено значно раніше про зміни в штаті ГУНП. Твердить про те, що у відповідача не було непереборних обставин, які унеможливлювали вирішення питання про переведення працівників сектору запобігання корупції до відділу запобігання корупції після доведення змін у штат позивачу.

У даному випадку, позивач не вказує та, відповідно, не обґрунтовує, наявність у неї певної ознаки (через що саме), яка б могла вплинути на інший, у порівнянні з іншими працівниками сектору запобігання корупції ГУНП у Львівській області, підхід відповідача під час здійснення переміщення на посади у відділі запобігання корупції. При цьому стверджувати про дискримінаційний характер в контексті надання службової характеристики позивачці, за думкою колегії, не видається за можливе.

Припущення ж про порушення її права, на які вказує позивач, не можна пов`язувати з дискримінацією чи недотриманням принципу рівності, оскільки переведення інших працівників сектору запобігання корупції на вакантні посади, згідно поданих рапортів нерозривно пов`язане з дотриманням їх конституційного права на працю.

Не є прийнятними й твердження про порушення принципу правової визначеності, оскільки правомірні очікування позивача повинні ґрунтуватися на конкретних положеннях законодавства, які визначають її права та обов`язки, а також порядок їх реалізації.

Щодо заперечення про незалучення судом першої інстанції ухвалою від 29 серпня 2024 року до участі в справі Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Так, відповідно до статті 10 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" Уповноважений Верховної Ради України з прав людини у рамках здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини та громадянина та захистом прав кожного на території України і в межах її юрисдикції запобігає будь-яким формам дискримінації та здійснює заходи щодо протидії дискримінації, зокрема звертається до суду із заявами про дискримінацію з метою захисту суспільних інтересів та особисто або через свого представника бере участь у судовому процесі у випадках та порядку, встановлених законом.

При цьому, ч.2 ст.53 КАС України визначено, що з метою захисту прав і свобод людини і громадянина у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини може особисто або через свого представника звертатися до адміністративного суду з позовом, брати участь у розгляді справ за його позовом (заявою), а також на будь-якій стадії розгляду вступати у справу, провадження в якій відкрито за позовами (заявами) інших осіб, подавати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, у тому числі у справі, провадження в якій відкрито за позовом (заявою) іншої особи. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повинен обґрунтувати адміністративному суду неможливість особи самостійно здійснювати захист своїх інтересів. Невиконання Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини вимог щодо надання зазначеного обґрунтування має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Попри наведені вище підстави та механізми участі Уповноваженого Верховної Ради України, позивач просив суд залучити такого в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (ч.2 ст.49 КАС України).

В цьому контексті апеляційний суд підтримує правильний висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не наведено жодних належних обґрунтувань щодо того, яким саме чином рішення у справі № 380/16334/24 за позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії може вплинути на права, свободи та обов`язки Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Наявність законодавчо передбаченої компетенції як такої, не зумовлює безпосередній вплив права чи обов`язки певної особи.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року в справі № 380/16334/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 15 січня 2025 року.