Справа № 160/18755/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/18755/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Савченко А.В.) в адміністративній справі №160/18755/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

12.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 42 від 13.05.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з наступного дня за днем досягнення ним пенсійного віку, а саме з 02.06.2024, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 по 29.12.2000, з 01.01.2001 по 21.09.2001, з 04.07.2003 по 31.12.2003, з 15.06.1996 по 02.07.1997 та період його строкової військової служби з 27.11.1982 по 03.11.1984.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 42 від 13.05.2024 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. Крім того, до страхового стажу не враховано періоди роботи з 01.07.2000 по 29.12.2000, з 01.01.2001 по 21.09.2001, з 04.07.2003 по 31.12.2003, з 15.06.1996 по 02.07.1997 та період його строкової військової служби з 27.11.1982 по 03.11.1984. Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії від 13.05.2024 р. №42.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 27.11.1982 р. по 03.11.1984 р., з 15.06.1996 р. по 02.07.1997 р., з 01.07.2000 р. по 29.12.2000 р., з 01.01.2001 р. по 21.09.2001 р., з 04.07.2003 р. по 31.12.2003 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 07.05.2024 р. про призначення пенсії за віком.

В решті позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачу було відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 - ІV через відсутність необхідного страхового стажу на дату звернення. Відтак, вважає, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах норм чинною законодавства України і, як наслідок не підлягають задоволенню.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.05.2024 позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 13.05.2024 №42 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 29.12.2000, з 01.01.2001 по 21.09.2001, з 04.07.2003 по 31.12.2003 оскільки відсутня сплата внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу, та з 15.06.1996 по 02.07.1997 відсутні номери протоколів.

З довідки рс-право вбачається, що періоди роботи позивача з 01.07.2000 по 29.12.2000, з 01.01.2001 по 21.09.2001, з 04.07.2003 по 31.12.2003, з 15.06.1996 по 02.07.1997 та період його строкової військової служби з 27.11.1982 по 03.11.1984 не зараховані до страхового стажу.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.09.1981р., ОСОБА_1 в оскаржувані періоди:

- з 27.11.1982 р. по 03.11.1984р. служба в лавах Радянської Армії;

- з 14.06.1996 по 02.07.1997 прийнятий на посаду генерального директора;

- з 17.03.1999р. по 29.12.2000 працював на посаді директора;

- з 01.01.2001 по 21.09.2001 призначено на посаду керівника проекту «Укрпрофспілка» в Інститут Соціального Партнерства.

- 04.07.2003 по 27.02.2004 працював на посаді заступника директора Фонду Регіональних Ініціатив.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та належної сплати страхових внесків. Також зауважив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди: з 27.11.1982 по 03.11.1984, з 15.06.1996 по 02.07.1997, з 01.07.2000 по 29.12.2000, з 01.01.2001 по 21.09.2001, з 04.07.2003 по 31.12.2003.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах спірних правовідносин позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови у призначенні пенсії за віком рішенням від 13.05.2024, а також щодо не зарахування до страхового стажу періоду проходження строкової військової служби з 27.11.1982 по 03.11.1984, а також періодів роботи з 15.06.1996 по 02.07.1997, з 01.07.2000 по 29.12.2000, з 01.01.2001 по 21.09.2001, з 04.07.2003 по 31.12.2003.

Щодо періоду проходження строкової військової служби, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.09.1981, позивач у період з 27.11.1982 по 03.11.1984 проходив службу у лавах Радянської Армії.

За роздруківкою стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 42 на дату звернення 07.05.2024 до страхового стажу позивача спірний період зарахований відповідачем не був.

З огляду на наведене, колегія суддів суду апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності правових підстав для зарахування до страхового стажу періоду служби позивача в Радянській Армії.

Щодо решти спірних періодів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 08.09.1981 наявні записи з відповідними відомостями про працю позивача у періоди з 15.06.1996 по 02.07.1997, з 01.07.2000 по 29.12.2000, з 01.01.2001 по 21.09.2001, з 04.07.2003 по 31.12.2003 (а.с.7-18).

З оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови у зарахуванні вищевказаних спірних періодів трудової діяльності позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в оскаржуваному рішенні зазначає наступне:

- з 01.07.2000 по 29.12.2000, з 01.01.2001 по 21.09.2001, з 04.07.2003 по 31.12.2003 оскільки відсутня сплата внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу,

- з 15.06.1996 по 02.07.1997 відсутні номери протоколів.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до означених тверджень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які стали підставою для незарахування означених періодів трудової діяльності позивача та відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок, як і сплата страхових внесків покладена саме на роботодавця.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Крім того, питання щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи через несплату роботодавцем страхових внесків до Пенсійного фонду України неодноразово було предметом розгляду у Верховному Суді.

У постановах від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а та від 06.07.2020 у справі № 242/2179/17, від 17.11.2021 у справі №242/5635/16-а Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

За наведених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмовляючи позивачу у зарахуванні означених спірних періодів трудової діяльності до страхового стажу, відповідач діяв протиправно, а тому з метою захисту прав та законних інтересів позивача є необхідність для зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з 27.11.1982 по 03.11.1984, а також періодів роботи з 15.06.1996 по 02.07.1997, з 01.07.2000 по 29.12.2000, з 01.01.2001 по 21.09.2001, з 04.07.2003 по 31.12.2003 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 07.05.2024.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року в адміністративній справі №160/18755/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник