Справа № 650/4354/24
Суддя: Сікора О. О.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 650/4354/24
провадження № 2-а/650/8/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

у складі головуючого судді Сікори О.О.,

за участю секретаря Чечун В.Ф.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, керуючись частиною третьою статті 243 КАС України,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить: скасувати постанову інспектора 2 взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Миколаївській області лейтенанта поліції Кирилова Ростислава Сергійовича, серії ЕНА № 2960054 від 01.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 340 грн; закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2960054 від 01.09.2024. Стягнути на його користь на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив такі доводи та обґрунтування.

Позивач зазначив, що дорожньої розмітки 1.14 жовтого кольору, на яку посилається інспектор у постанові, не передбачено Правилами дорожнього руху. Це означає, що висновки про порушення, викладені в постанові, є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Інспектор не надав доказів, які підтверджували б, що саме позивач керував транспортним засобом у момент правопорушення, що є порушенням примітки до статті 122 КУпАП. Без таких доказів неможливо встановити суб`єкта правопорушення.

Крім того, позивач вказує, що йому не надали можливості ознайомитися з матеріалами справи, зокрема відеозаписами з нагрудної камери інспектора. Відмова у перенесенні розгляду справи для ознайомлення з доказами є грубим порушенням статті 268 КУпАП, яка гарантує таке право.

Дії інспектора базувалися на припущеннях, а не на належних та допустимих доказах. Це суперечить статті 62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач також зазначив, що інспектор відмовив йому в задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи для залучення адвоката. Це порушує право на правничу допомогу, передбачене статтею 59 Конституції України та статтею 271 КУпАП.

Інспектор діяв у спосіб, що не відповідає вимогам статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», яка зобов`язує діяти в межах визначених повноважень. Крім того, постанова не відповідає принципу обґрунтованості, оскільки не враховує всіх обставин справи та базується на неповному дослідженні фактів.

Позивач наголошує, що у справі відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, що відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП є підставою для скасування постанови. На основі цього позивач вважає, що постанова серії ЕНА № 2960054 від 01.09.2024 є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

23 жовтня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

По-перше, факт адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, зокрема відеозаписами з нагрудної камери поліцейського та автомобільного реєстратора, на яких зафіксовано зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожньої розмітки 1.4 жовтого кольору. Ця розмітка відповідно до пункту 34 Правил дорожнього руху позначає місця, де заборонено зупинку транспортних засобів.

По-друге, представник відповідача наголосив, що інспектор поліції діяв у межах своїх повноважень, передбачених статтями 32 Закону України «Про Національну поліцію» та 222, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постанова про адміністративне стягнення серії ЕНА № 2960054 була винесена безпосередньо на місці вчинення правопорушення у скороченому порядку, як це передбачено законодавством.

По-третє, вказується, що позивач був належним чином ознайомлений із матеріалами справи, йому були роз`яснені права, передбачені статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України, а також було вручено копію постанови під підпис.

По-четверте, відповідач зазначив, що доводи позивача про те, що він не керував транспортним засобом, спростовуються відеозаписами, на яких видно, як позивач виходить з автомобіля з боку водійського місця. Також факт перебування позивача за кермом підтверджений свідченнями працівника служби безпеки торгового центру.

Крім того, представник відповідача зауважив, що недоліки в оформленні постанови, якщо такі мали місце, не можуть бути підставою для її скасування за умови, якщо факт порушення вимог Правил дорожнього руху є доведеним. Вказано, що зміст постанови є зрозумілим, а саме рішення відповідає вимогам законодавства.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що постанова серії ЕНА № 2960054 від 01.09.2024 року є обґрунтованою, законною та такою, що не підлягає скасуванню. Позовні вимоги позивача є безпідставними та мають бути відхилені у повному обсязі.

06 листопада 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що відзив відповідача є формальним, необґрунтованим та суперечливим. Зокрема, таймкоди відеозапису з нагрудної камери поліцейського не відповідають фактичному змісту матеріалів справи.

Позивач наголосив, що наданий відповідачем DVD-диск з відеозаписами не є доказом вчинення правопорушення, а, навпаки, підтверджує незаконність винесеної постанови. У відзиві йдеться про те, що факт правопорушення підтверджується постановами та відеозаписами з автореєстратора, однак постанова єдина, а відеозапис з автореєстратора не зазначений як доказ у постанові, що суперечить вимогам статті 283 КУпАП.

Крім того, відеозапис з автореєстратора не містить відомостей про те, що позивач керував транспортним засобом, а також не підтверджує наявності дорожньої розмітки, у порушенні якої позивача звинувачено. Відсутність посилання на технічний засіб у постанові робить відеозапис неналежним доказом, що підтверджується судовою практикою, зокрема постановами Верховного Суду.

Позивач також вказав, що у відеозаписах з нагрудної камери поліцейського зазначаються обставини, які суперечать змісту оскаржуваної постанови. У постанові йдеться про порушення вимог дорожньої розмітки 1.14, яка взагалі не передбачена Правилами дорожнього руху України, а у відзиві зазначено про розмітку 1.4. Це свідчить про спробу відповідача змінити суть та зміст оскаржуваного рішення.

Крім того, зафіксований на відео коментар невідомої особи, на який посилається відповідач, не може бути належним доказом, оскільки не підтверджує обставини, пов`язані з порушенням саме позивачем.

Позивач зауважив, що доводи відповідача про відсутність підтверджень від позивача є безпідставними, адже обов`язок доведення правомірності рішення покладається на відповідача згідно з частиною 2 статті 77 КАС України. До того ж, недотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення є самостійною підставою для скасування постанови, що підтверджується судовою практикою.

На підставі викладеного позивач просить задовольнити позов у повному обсязі, визнати постанову серії ЕНА № 2960054 від 01.09.2024 такою, що є незаконною, необґрунтованою та винесеною з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права.

На судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що постанова серії ЕНА № 2960054 від 01.09.2024, винесена інспектором поліції, є незаконною та необґрунтованою. Позивач наголосив, що дорожньої розмітки 1.14, на яку посилається інспектор, не передбачено Правилами дорожнього руху України, а тому відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначив, що в момент, коли поліцейські підійшли до його транспортного засобу, він не перебував за кермом і не керував автомобілем. Відеозаписи, на які посилається відповідач, не містять належних доказів того, що саме він керував транспортним засобом у момент нібито вчинення правопорушення. Також на відеозаписах відсутня будь-яка інформація про ідентифікаційні номери транспортного засобу або чітке підтвердження порушення дорожньої розмітки.

Позивач наголосив, що йому не було надано можливості повноцінно ознайомитися з матеріалами справи, зокрема з відеозаписами, які інспектор демонстрував лише частково. Крім того, його усні клопотання про перенесення розгляду справи для залучення адвоката та ознайомлення з доказами були безпідставно відхилені.

Позивач також зазначив, що дії інспектора поліції суперечать вимогам законодавства, оскільки постанова була винесена без повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. Він вказав, що інспектором не було забезпечено належної фіксації доказів, а сама постанова містить розбіжності в описі обставин порушення.

На підставі викладеного позивач наполягав на скасуванні постанови серії ЕНА № 2960054, зазначивши, що факт правопорушення не доведений, а подія і склад адміністративного правопорушення відсутні.

На судове засідання представник відповідача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши доводи позивача, вивчивши доводи представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року №1395 (далі за текстом Інструкція №1395), постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 283 КУпАП передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до частини третьої статті 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, містить відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (БК № 474957); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Статтею 40 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд встановив, що 01 вересня 2024 року інспектором 2 взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Кириловим Ростиславом Сергійовичем стосовно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн, яке виявилось у тому, що він 01 вересня 2024 року о 16:39 год. в м. Миколаїв по вул. Херсонське шосе, 1 км, керуючи транспортним засобом VOLVO ХС60, державний номерний знак НОМЕР_3 , здійснив зупинку в зоні дії дорожньої розмітки 1.4 жовтого кольору, чим порушив пункт 34 Правил дорожнього руху України, що зафіксовано на камеру бодікамеру № 474957, чим допустив правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП.

Відповідно до підпункту 1.4 пункту 34 Правил дорожнього руху України горизонтальна розмітка має таке значення: 1.4. (жовтого кольору) - позначає місця, де заборонено зупинку транспортних засобів з тієї сторони, де вона нанесена. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правилами дорожнього руху України не передбачено дорожньої розмітки 1.14.

Суд встановив, що поліцейський при складенні вказаної постанови допустив механічну помилку (описку) при зазначенні підпункту Правил дорожнього руху України, який передбачає встановлення відповідної розмітки, яка має жовтий колір і яка була зафіксована на бодікамеру поліцейського, відеозапис зроблений за допомогою якої суд дослідив під час судового засідання.

Вказані обставини також підтверджуються тим, що в Правилах дорожнього руху України не передбачено дорожньої розмітки 1.14 жовтого кольору, а на дослідженому відео також не обговорювалась будь-яка інша дорожня розмітка, крім як 1.4.

Тобто в даній справі виключаються обставини за яких поліцейський стверджував про допущення ОСОБА_1 одного правопорушення, а фактично доводив вчинення ним іншого правопорушення.

На переконання суду наявність вказаної описки, не впливає на правомірність винесеної постанови, а її допущення підтверджується наявним відеозаписом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція щодо неточних відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18) та у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №459/1801/17.

Відповідно до правової позиції викладеної у вказаних постановах зазначено, що оскарження в постанові неправильних даних, не спростовує самого факту вчинення позивачем порушення вимог ПДР України і по своїй суті є опискою. Основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами (відсутність яких б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд зазначає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Із матеріалів справи, зокрема відеозапису з нагрудної камери поліцейського суд встановив, що дійсно 01 вересня 2024 року о 16:39 год. в м. Миколаїв по вул. Херсонське шосе, 1 км, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом VOLVO ХС60, державний номерний знак НОМЕР_3 , здійснив зупинку в зоні дії дорожньої розмітки 1.4 жовтого кольору, чим порушив пункт 34 Правил дорожнього руху України, чим допустив правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП.

Доводи позивача щодо того, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення спростовуються дослідженими судом матеріалами, зокрема не залученням позивачем в якості свідка у справі особи, яка за його твердженням фактично керувала вказаним транспортним засобом, відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якої встановлено, що позивач після зупинки транспортного засобу рухався з водійської сторони, а працівник служби безпеки Епіцентру підтвердив, що після зупинки вказаного транспортного засобу з водійської сторони вийшов чоловік, що також підтверджено відеозаписом продемонстрованим останнім, який був зафіксований на бодікамеру.

Те, що поліцейським не було зафіксовано транспортний засіб в русі під керуванням позивача, не може беззаперечно свідчити про неможливість встановлення відповідного факту виходячи з сукупності інших доказів, адже законодавець не обмежує поліцейського в цьому та не вказує про його обов`язкове доведення саме у спосіб відео фіксації.

Таким чином, відповідний факт встановлений поліцейським виходячи із сукупності та взаємозв`язку встановлених судом обставин та відсутності іншого їх розумного пояснення крім як фактом керування вказаним транспортним засобом позивачем.

Що стосується тверджень позивача про не перенесення розгляду справи інспектором поліції на інший день, не роз`яснення йому його прав та не надання можливості залучити адвоката, суд зазначає, що з дослідженого відеозапису вбачається роз`яснення повивачу його прав та надання можливості залучити адвоката під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також те, що клопотання позивача про перенесення розгляду справи було позбавлене достатньо обґрунтування.

Крім того, позивач не навів суду в якій мірі його права були порушенні тим, що він не скористався допомогою адвоката під час розгляду справи та тим, що справу було розглянуто на місці вчинення правопорушення.

Той факт, що поліцейський не відтворив зміст відеозапису, зробленого на нагрудну камеру, безпосередньо на місці розгляду справи, не може слугувати підставою для визнання цього доказу недопустимим. Це обумовлено технічною специфікою фіксації подій за допомогою бодікамери та неможливістю миттєвого відтворення запису під час складення постанови. Крім того, законодавство не передбачає «автоматичного» визнання такого запису недопустимим доказом за відсутності його негайного відтворення поліцейським.

Крім того, позивач повною мірою скористався своїм правом на ознайомлення із відповідним записом під час судового розгляду та надав пояснення щодо його змісту, які судом в даному рішенні були оцінені.

Також суд вважає позицію позивача щодо визнання вказаного відеозапису недопустимим у зв`язку з тим, що на нього як на доказ не має посилання в постанові, необґрунтованою, оскільки, суд встановив, що в оскаржуваній постанові зазначено посилання на відеозапис зроблений за допомогою бодікамери № 474957.

Крім того, на судовому засіданні позивач не заперечив, що досліджений відеозапис зроблений на бодікамеру № 474957 відображає саме ті події, які зазначені в оскаржуваній постанові.

На судовому засіданні позивач не надав нових доказів і не повідомив про знищення чи спотворення, у зв`язку з вказаними обставинами, інших доказів. Позивач не залучив при розгляді даної справи адвоката, при тому що перешкод для цього у нього не було.

Суд наголошує на тому, що дійсно недотримання відповідальною особою процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, в окремих випадках, може призвести до незаконності процедури в цілому, але в такому разі має йти мова про такі істотні порушення, які призвели до безповоротної втрати доказів, або які свідчать про явно обвинувальний ухил відповідальної особи, настільки щоб свідчити про втрату довіри до усіх інших зібраних поліцейським доказів, чого судом не встановлено.

Розбіжності у тайм-кодах при зазначені в постанові часу вчинення адміністративного правопорушення не є суттєвими та за своєю юридичною природою не можуть свідчити про недостовірність, недопустимість доказів або про незаконність дій поліцейського.

Доказ у виді відеозапису з реєстратора поліцейського автомобіля на якому зафіксовано момент паркування автомобілю схожого на автомобіль, яким користувався позивач, суд не бере до уваги з огляду на те, що в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на відповідний технічний засіб, за допомогою якого здійснено вказаний відеозапис, немає, що згідно з вимогами статті 73 КАС України свідчить про недопустимість вказаного доказу.

Отже, зважаючи на викладене та беручи до уваги встановлені судом обставини суд дійшов висновку, що працівник поліції діяв у межах та відповідно до вимог чинного законодавства, а в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою 122 КУпАП.

Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що при розгляді справи встановлені обставини, які свідчать про вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення та з урахуванням завдань адміністративного судочинства, визначених КАС України, суд дійшов висновку про необхідність залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви без задоволення.

З огляду на те, що позивачем були здійснені витрати пов`язані із розглядом справи у виді сплаченого судового збору в загальній сумі 605,60 грн, а у задоволенні позову було відмовлено повністю суд, керуючись частиною першою статті 139 КАС України вважає, що наявні підстави для залишення цих витрат за позивачем.

Керуючись вищенаведеними положеннями КАС України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ,, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, З, ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 січня 2025 року.

Суддя: _______________ О.О. Сікора