Справа № 200/7755/24
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 січня 2025 року Справа №200/7755/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій позивачка просила суд:

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06.10.2017 по 26.11.2022, враховуючи суму фіксованої індексації з 01.03.2018 - 3 809, 91 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, встановив наступне.

З програмного забезпечення «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що позивачка зверталась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила:

- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 28.07.2017 по 28.02.2018, а в період з 01.03.2018 по 26.11.2022 - неврахування абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, - протиправними;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.07.2017 по 26.11.2022 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 28.07.2017 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 26.11.2022 - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 - протиправною;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2023 року по справі № 200/1349/23 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 06.10.2017 по 28.02.2018 - із застосуванням в якості базового місяця - січня 2008 року, а за період з 01.03.2018 по 26.11.2022 - з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06.10.2017 по 28.02.2018 - із застосуванням базового місяця - січня 2008 року, а за період з 01.03.2018 по 26.11.2022 - з урахуванням положень абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати позивачці одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року рішення суду залишено без змін.

На переконання суду, позовні вимоги, які заявлені позивачкою у цій справі, були предметом судового розгляду у справі № 200/1349/23, в якій прийнято відповідне судове рішення, що набрало законної сили.

Суд зазначає, що в рамках розгляду адміністративної справи № 200/1349/23 було встановлено, що розмір грошового забезпечення позивачки за лютий 2018 року склав 7 475, 04 грн.

У квітні 2018 року за березень 2018 року позивачці були нараховані, зокрема:

- посадовий оклад - 2640,00 грн.;

- оклад за військовим званням - 530,00 грн.;

- премія - 4361,28 грн.;

- надбавка за особливості проходження військової служби (10%) - 317,00 грн.

Розмір грошового забезпечення позивачки за березень 2018 року склав 7848,28 грн.

Таким чином, розмір підвищення доходу позивачки у березні 2018 року (А) склав:

7848,28 грн. - 7475,04 грн. = 373,24 грн.

Прожитковий мінімум у березні 2018 року складав 1762,00 грн., а величина приросту індексу споживчих цін - 253,30 %.

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку № 1078 у такому разі склала:

1762,00 грн. х 253,30 % / 100 % = 4463,15 грн.

Відтак, розмір підвищення доходу позивачки у березні 2018 року в даному випадку є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Таким чином, на підставі абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 сума належної позивачці індексації-різниці складає:

4463,15 грн. - 373,24 грн. = 4089,91 грн.

З урахуванням вищенаведеного, позивачка, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, має право на нарахування і виплату індексації грошового забезпечення у фіксованій величині 4089,91 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 26.11.2022 включно.

У своїй позовній заяві у справі № 200/7755/24 позивачка вказує, що фактичний розрахунок відповідачем на виконання рішення суду у справі № 200/1349/23 з нею був проведений 09.05.2024 в сумі 45 239, 03 грн. Проте вона не погоджується із розрахунком індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.11 2022. При цьому, у даній справі позивачка просить суд стягнути їй фіксовану суму індексації за період з 06.10.2017 по 26.11.2022 включно. Однак вказаний період вже був предметом розгляду Донецьким окружним адміністративним судом в межах адміністративної справи № 200/1349/23.

На переконання суду, спір у даній справі між позивачкою та відповідачем є тотожним зі спором, що вирішений Донецьким окружним адміністративним судом та Першим апеляційним адміністративним судом під час розгляду справи № 200/1349/23. Тобто, у такому випадку наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Відповідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційній нормі про обов`язковість судового рішення кореспондують положення норми статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Також відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

В рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, само по собі є підставою для його безпосереднього виконання, що визначено ч. 2 ст. 372 КАС України. Для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених, зокрема, у Законі України Про виконавче провадження. Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, визначений розділом IV КАС України.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення (зокрема, ст.ст. 378, 382, 383 КАС України), виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання нового позову, невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 року у справі № 440/1810/19.

Аналіз предмету позову у справі, яка розглядається, свідчить, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивачки із діями відповідача під час виконання рішення та постанови суду по справі № 200/1349/23. Суд наголошує, що навіть у позовній заяві позивачка звертає увагу саме на неналежне виконання рішення суду в частині визначення розміру суми фактичної індексації. При цьому її розмір був визначений рішенням у справі № 200/1349/23.

У той же час, неналежне виконання чи невиконання, на думку позивачки, відповідачем рішення у справі № 200/1349/23 не є підставою звернення до суду із новим позовом, оскільки стосується питання фактичного виконання рішення суду, у тому числі у спосіб, який позивачка вважає необхідним.

У випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, позивачка має встановлене законом право в порядку, передбаченому КАС України, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивачки, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 вже вирішені під час розгляду адміністративної справи № 200/1349/23.

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачкою та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але фактично на стадії виконання судового рішення.

Поняття предмет спору та предмет позову не є тотожними. Так, предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачкою та відповідачем, а предметом позову є безпосередньо позовні вимоги. Таким чином, навіть обрання позивачкою різного способу захисту права (шляхом визначення різних позовних вимог), спрямованого на відновлення одного й того самого права, не свідчить про виникнення нового спору.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

У даному випадку є таке, що набрало законної сили, рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/1349/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, тобто є рішення суду, яке набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на вищевказане, суд вважає за можливе закрити провадження по адміністративній справі № 200/7755/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості.

Беручи до уваги викладене та керуючись ст.ст. 238, 241-243, 248, 256 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 200/7755/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.01.2025.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А. Голуб