Справа № 554/5091/24
Суддя: Сініцин Е. М.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 12.12.2024Справа № 554/5091/24
Провадження № 2-а/554/84/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючий суддя: Сініцин Е.М.

за участю секретаря: Кувіти М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в залі суду, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області старшого лейтенанта Юхименка Олександра Сергійовича, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Октябрського районного суду м. Полтави надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області старшого лейтенанта Юхименка Олександра Сергійовича, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В позовній заяві позивач зазначив, що 06.05.2024 23:46 постановою відповідача була винесена в справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 серія ЕНА № 2085912 та було накладено штраф 510 грн.

Позивач зазначає, дана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є необґрунтованою.

Інспектор не розібрався із ситуацією та належним чином не дослідив всіх обставин справи, порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, не надав можливості скористатись правом на професійну правничу допомогу, яке закріплено ст.59 Конституції України.

Він вказує, що не керував даним транспортним засобом, який вказаний у постанові ЕНА № 2085912 та не їхав на червоне світла за адресою, яка вказана у постанові.

За кермом їхав батько позивача - ОСОБА_2 . Коли підійшов відповідач, позивач стояв біля машини.

Позивач зазначає, що за кермом авто їхав його батько, який не зміг зупинити авто тому, що сталася проблема зі зчепленням, тільки за другою адресою, не та, що вказана в постанові ЕНА № 2085912 від 06.05.2024 р і не на тих номерах, що вказані в постанові.

Враховуючи викладене, позивач просить суд скасувати постанову ЕНА №2085912 від 06.05.2024 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08 липня 2024 року у адміністративній справі за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання без виклику, але з повідомленням сторін.

Позивач про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник відповідача про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, у якому зазначив про необґрунтованість вимог позивача з огляду на наданий відеозапис з реєстратора у службовому автомобілі, на якому зафіксовано порушення саме позивачем правил дорожнього руху п.8.7.3.е проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, та факт керування ним транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до постанови серії ЕНА № 2085912, 06.05.2024 року о 23 год. 28 хв. ОСОБА_1 в м. Полтава керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Кагамлика, буд. 64, та проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.п. 8.7.3.(Е) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, Великою Палатою Верховного Суду у п. 47 постанови від 25.06.20 у справі №520/2261/19 зроблено висновок, що визначений вищезгаданою правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Крім того, ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, на підставі яких він виніс оскаржуване рішення.

Суд вважає, що позивачем не доведено протиправність винесеної відносно нього Постанови Серії ЕНА № 2085912 від 06.05.2024 року, оскільки з належного та допустимого доказу, що наданий відповідачем відеозапису, що здійснений поліцейським на відео реєстратор, встановлено, що відомості викладені в оскаржуваній постанові відповідають дійсності.

Так, на зазначеному відеозаписі чітко спостерігається, що автомобіль марки «Сhevrolet» моделі «Lacetti», номерний знак НОМЕР_2 , 06.05.2024 року, всупереч забороненому сигналу світлофора перетинає стоп-лінію перед перехрестям та на перехресті здійснює поворот ліворуч. Після чого, автомобіль патрульної поліції подає звуковий та світловий сигнали, що вимагають зупинитися, але автомобіль ОСОБА_1 продовжує рух і проїхавши близько метрів 100 знову повертає ліворуч, після чого зупиняється.

Суд вважає, що посилання позивача на те, що оскаржувану постанову складено із порушенням порядку розгляду справи, оскільки позивач не керував транспортним засобом та номер транспортного засобу не співпадає із зазначеним у постанові не відповідають дійсності.

Так, із наданого відповідачем відеозапису та скріншоту з обліковими даними водія ОСОБА_1 , що містять його фотографію безсумнівно вбачається, що саме позивач керував транспортним засобом, та відповідно, порушив правила дорожнього руху, що повністю спростовує відповідні доводи позивача.

Відносно доводів позивача щодо невідповідності номерного знаку, що вказаний в оскаржуваній постанові та фактично закріпленому на автомобілі, суд зазначає про наступне.

Так, відповідно до п. 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, що затверджений Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію (зокрема за бажанням заявника в електронній формі без виготовлення їх на бланку), присвоюється буквено-цифрова комбінація номерних знаків з їх видачею або без такої (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), а також дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових та/або звукових сигнальних пристроїв. Номерні знаки повинні відповідати вимогам, установленим МВС, та видаються: два номерні знаки - на автотранспортний засіб, один - на мототранспортний засіб, мопед, причіп та напівпричіп. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ідентифікаційний номер двигуна не зазначається.

Крім того, відповідно до п. 2 Порядку замовлення, видачі та обліку номерних знаків транспортних засобів, що виготовляються на індивідуальне замовлення їх власників, що затверджений Наказом МВС від 11.03.2016 № 174, індивідуальні номерні знаки замовляються лише на транспортні засоби, які пройшли державну реєстрацію в територіальних органах з надання сервісних послуг МВС відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371).

Тобто, індивідуальні номерні знаки можуть бути замовлені та встановлені виключно на транспортні засоби, які пройшли державну реєстрацію в територіальних органах з надання сервісних послуг МВС, та яким присвоєна буквено-цифрова комбінація номерних знаків з їх видачею, з чого випливає, що транспортні засоби, на яких закріплені індивідуальні номерні знаки, обов`язковою мають присвоєний номерний знак, що виданий під час державної реєстрації.

Таким чином, суд вважає, що факт керування позивачем транспортним засобом з індивідуальним номерним знаком НОМЕР_2 не спростовує обставин присвоєння транспортному засобу номерного знаку під час проходження державної реєстрації, відповідно, зазначення у оскаржуваній постанові державного номерного знаку BI5674НС відповідає встановленим інспектором обставинам, з чого випливає необґрунтованість доводів позивача в даній частині.

З огляду на вищевикладене, суд вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що у повній мірі спростовані відповідачем.

Що стосується заяви позивача про застосування ст.38 КУпАП, суд зазначає, що відповідно до частини 1 вказаної статті адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу було застосовано до ОСОБА_1 06 травня 2024 року, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, що вчинено 06 травня 2024 року, за результатами розгляду якої винесено оскаржувану постанову.

Таким чином, суд вказує, що адміністративне стягнення було накладено у передбачений ст. 38 КУпАП строк, відтак підстави для закриття провадження, передбачені п.7 ч.1 ст.247 КУпАП відсутні.

Також суд наголошує, що дана справа є адміністративною, та її предметом розгляду є правомірність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та її відповідність нормам КАС та КУпАП України, тоді як строки, передбачені ст. 38 КУпАП застосовуються при розгляді справ про адміністративні правопорушення, предметом розгляду яких є порушення особами норм особливої частини КУпАП України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Суд зазначає, що використання у зазначеній вище нормі формулювання «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень», вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція з приводу включення до кола відповідачів у справі особи, яка приймала оскаржуване рішення у справі про адміністративне правопорушення, викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі № 742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за № 724/716/16-а.

Пунктом 1 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року № 73 (у редакції наказу Національної поліції України від 19.12.2022 року № 903) визначено, що Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозиції Голови Національної поліції України в установленому законодавством України порядку.

Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції) (п. 4 Положення про Департамент патрульної поліції).

Пунктом 1 Положення про Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 03.03.2016 року № 208 (у редакції наказу Департаменту патрульної поліції від 18.11.2021 року № 2605), зокрема, встановлено, що Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції.

За загальним поняттям провадження в справах про адміністративні правопорушення, це врегульована нормами адміністративно-процесуального права діяльність уповноважених органів, яка спрямована на притягнення до адміністративної відповідальності осіб, які вчинили адміністративні правопорушення.

Суд вважає, що не зважаючи на аналогічність положень п.7 розділу ІІ Положення про Департамент патрульної поліції та п. 15 розділу Ш Положення про управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, з огляду на приписи ст. 222 КУпАП відповідачем у цій справі має бути Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.12.2019 по справі №724/716/16-а зауважив, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Оскаржуючи Постанову серії ЕНА №2085912 від 06.05.2024 року, позивач зазначив відповідачем по даному позову інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області старшого лейтенанта Юхименка Олександра Сергійовича, тоді як належним відповідачем є Департамент патрульної поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (ч. 4 ст. 48 КАС України).

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 5 ст. 48 КАС України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суд також враховує той факт, що позивач під час розгляду справи в суді, отримавши відзив від Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції не заявляв клопотання про заміну належного відповідача або залучення співвідповідача.

Посилання позивача, що автомобіль не міг зупинитися на червоний сигнал світлофору у зв`язку із несправністю механізму зчеплення автомобіля, суд не бере до уваги, оскільки автомобіль був зупинений Голубом А.А. без жодних ознак його технічної несправності, на вимогу працівника патрульної поліції.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Постанова серії ЕНА № 2085912, за якою притягнуто ОСОБА_1 за ч. 2 ст.122 КУпАП України, винесена відповідно до вимог чинного законодавства, в передбачені Законом строки, а позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, тому необхідно відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.139 КАС України.

В позові відмовлено, тому судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 2,9,76, 139, 242-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В адміністративному позові ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області старшого лейтенанта Юхименка Олександра Сергійовича, про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Полтавській області старшого лейтенанта Юхименко Олександр Сергійович, місцезнаходження 38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, буд. 2В.

Суддя: Е.М. Сініцин.