Справа № 460/8528/24
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2025 рокум. Рівне№460/8528/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог від 14.08.2024 позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність (дії) відповідача щодо безпідставного не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному до 100000 грн на місяць розмірі за період з 21 лютого 2024 року по 20.07.2024 у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язати відповідача нарахувати позивачу додаткову винагороду у збільшеному до 100000 грн на місяць розмірі за період з 22 листопада 2023 року по теперішній час у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

2) визнати протиправною бездіяльність (дії) відповідача щодо безпідставного не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення у розмірі 24259,90 грн на місяць за період з 01.01.2024 по теперішній час щомісячно та зобов`язати відповідача нарахувати позивачу грошове забезпечення у розмірі 24259,90 грн на місяць за період з 01.01.2024 по теперішній час з урахуванням раніше виплачених сум;

3) визнати протиправною бездіяльність (дії) Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та зобов`язати нарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік;

4) визнати протиправною бездіяльність (дії) відповідача щодо безпідставного не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік та зобов`язати відповідача нарахувати позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з пораненням військовослужбовця під час виконання завдань під час воєнного стану;

5) визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по теперішній час із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 рік та зобов`язати відлповідача провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по теперішній час із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 рік.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає про те, що він з 08.10.2023 по даний час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 і під час виконання бойового завдання отримав поранення. Абзацом 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, однак відповідач такої доплати позивачу у зв`язку з його пораненням та перебуванням на лікуванні не нараховував та не виплачував. Окрім того, позивач зазначає, що звертався до відповідача з рапортом про виплату йому грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації грошового забезпечення з застосуванням базового місяця березень 2018 року, однак відповідач нарахував та виплатив грошове забезпечення позивачу в значно меншому розмірі. З метою повного і всебічного реагування на невиплату грошового забезпечення звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату грошового забезпечення в повному обсязі, однак відповіді на вказаний рапорт не отримав. Вважає такі дії відповідача протиправними, а тому просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, подав до суду свій відзив. В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач зазначає про те, що статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Однак, позивач жодного разу не звертався до свого прямого чи безпосереднього командира (начальника) або до командування військової частини НОМЕР_1 з відповідними проблемними питаннями, а також не намагався їх вирішити шляхом досудового врегулювання спору. Відповідно до зазначеного, вважає, що позовну заяву позивача слід повернути позивачу. Також відповідач зазначає про те, що позивачу було нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 100000,00 грн за період стаціонарного лікування у зв`язку з отриманим пораненням з 23.11.2023 по 20.02.2024, позивач отримував грошове забезпечення за останньою займаною посадою протягом чотирьох місяців до березня 2024 року, після чого грошове забезпечення позивачу виплачувалось з урахуванням окладу за військовим званням, відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260). Щодо грошової допомоги на оздоровлення відповідач зазначає про те, що то така виплата була виплачена позивачу в 2024 році. Відповідно до пункту 9 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця, проте позивач такого рапорту не надав, відтак відсутні підстави для такого нарахування. Щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення відповідач зазначає, що починаючи з 01.01.2023 індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась у зв`язку з зупиненням дії Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». З огляду на вказане, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду 01.08.2024 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми ""Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 02.08.2024.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2024 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 06.08.2024 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, подав до суду 12.08.2024 року відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив та подав 13.08.2024 відповідь на відзив, в якій заперечував щодо доводів відповідача наведених у відзиві та підтримав позовні вимоги.

14.08.2024 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де відповідач підтримав доводи наведені у відзиві та окремо зазначив, що відповідно до пункту 6 Окремого доручення Міністра оборони України від 16.01.2024 року №183/уд, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з підстав внаслідок події, що визначена пунктом 6, яка настала у 2024 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події. Отже, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за поранення була виплачена позивачу в грудні 2023. Відтак вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

14.08.2024 позивач подав до суду додаткові пояснення у справі та заяву про уточнення позовних вимог, де просить прийняти уточнення позовних вимог, а саме позовну вимогу в пункті 2 викласти в наступній редакції: «Визнати протиправною бездіяльність (дії) Військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставного не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн на місяць розмірі за період з 21 лютого 2024 року по 20.07.2024 у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язати нарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 додаткову винагороду у збільшеному до 100 000 грн на місяць розмірі за період з 22листопада 2023 року по теперішній час у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

Позивач ОСОБА_1 з 08.10.2023 по даний час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_3 від 15.05.2024.

22.11.2023 позивач під час виконання виконання бойового завдання в районі населеного пункту Запорізької області отримав поранення пов`язане з захистом Батьківщини, а саме вибухову травму, гіпотермію, вогнепальне осколкове сліпе поранення правої верхньої кінцівки, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої нижньої кінцівки, турнікетний синдром лівої нижньої кінцівки, контузію правого ока, параорбітальну гематому, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 13.01.2024 №652, виданої командиром військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2023 №335 позивача як особу, яка знаходиться на довготривалому лікуванні, виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з оплатою за попередньою посадою розвідника-навідника 3 розвідувальної групи спеціального призначення 9 роти спеціального призначення 3 загону спеціального призначення (7 тарифний розряд).

В період з 22.11.2023 по 24.11.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР Запорізької обласної Ради, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №24371.

В період з 24.11.2023 по 26.11.2023 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» ДОР, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №е19133.

В період з 27.11.2023 по 24.01.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Військово-медичному клінічному центрі Центрального Регіону, що підтверджується копією перевідного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №8754.

В період з 24.01.2024 по 04.03.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в Військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується копією перевідного епікризу медичної карти (амбулаторного) стаціонарного хворого №133.24.

В період з 04.03.2024 по 13.03.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», що підтверджується копією перевідного епікризу медичної карти стаціонарного хворого №3834.

В період з 13.03.2024 по 02.04.2024 позивач знаходився на лікуванні в Військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується копією перевідного епікризу медичної карти (амбулаторного) стаціонарного хворого №133.24.

В період з 02.04.2024 по 02.05.2024 позивач знаходився на лікуванні в ДКП «Вінницьке експериментальне протезно-ортопедичне підприємство», що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.05.2024.

В період з 02.05.2024 по 04.06.2024 позивач знаходився на лікуванні в Військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №749.

В період з 04.06.2024 по 02.07.2024 позивач знаходився на лікуванні в ДКП «Вінницьке експериментальне протезно-ортопедичне підприємство», що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.07.2024.

В період з 02.07.2024 по 20.07.2024 позивач знаходився на лікуванні в Військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1096.

Відповідно до довідок військово-лікарські комісії при військовій частині НОМЕР_4 від 19.03.2024 №445, від 02.04.2024 №501, від 07.05.2024 №662, від 04.06.2024 №787, від 18.07.2024 №98711 позивачу постановлено стан після вибухової травми (22.11.2023) тяжкого ступеню і згідно Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 №370, зареєстрованим в МЮУ 07.08.2007 за №902/14169, така травма (поранення) відноситься до важких. Поранення (травма), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (підтверджено довідкою про обставини поранення (травми), виданою командиром ВЧ НОМЕР_1 від13.01.2024 №652).

09.07.2024 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) виплатити додаткову винагороду у розмірі 100 000 на місяць за період лікування з 22.11.2024 по теперішній час; 2) виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік; 3) виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з отриманим пораненням під час дії воєнного стану; 4) виплатити індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2024 року по теперішній час із застосуванням базового місяця березень 2018 рік.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.03.2024 №1221 про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану встановлено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн ОСОБА_1 в період з 23.11.2023 по 20.02.2024.

Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2023 рік від 08.08.2024 №225090 позивачу в листопаді 2023 року нараховано додаткову винагороду (100000 грн) в сумі 16129,04 грн і в грудні 2023 року в сумі 73333,33 грн, а також додаткову винагороду (30 тис) в листопаді 2023 року в сумі 17419,35 грн та грошову допомогу на оздоровлення в листопаді 2023 року в сумі 24629,34 грн і матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (в розмірі ГЗ) в грудні 2023 року в сумі 24629,34 грн.

Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2024 рік від 08.08.2024 №2250110/0 позивачу в квітні 2024 року нараховано додаткову винагороду (100000 грн) в сумі 295632,18 грн та в червні 2024 року нараховано грошову допомогу на оздоровлення в сумі 24629,34 грн.

Згідно з розрахунковим листом за квітень 2024 позивачу нараховано додаткову винагороду (100000 грн) в період: в листопаді 2023 року за 8 днів 26666,66 грн, в грудні 2023 року за 31 день 100000,00 грн, в січні 2024 за 31 день 100000,00 грн, в лютому 2024 за 20 днів 68965,52 грн.

Не погодившись з діями відповідача щодо виплати грошового забезпечення в меншому розмірі, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідача.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704 (далі - Постанова №704), установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Також Постанову №168 (в редакції від 19.07.2022 року) доповнено пунктом 2-1 такого змісту: "2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів".

Наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

25.03.2022 року для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р., Міністром оборони України прийнято рішення від 25.03.2022 року №248/1298 та від 18.04.2022р. №248/1529.

В подальшому, питання виплати додаткової винагороди регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, чинним на час виникнення та існування спірних правовідносин, згідно з яким документальне підтвердження вказаних вище фактів здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтовой, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Крім цього, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включені військовослужбовців, зокрема, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому підставою для видачі наказу є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), в якій має бути зазначено: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).

Крім цього, згаданим наказом передбачений перелік випадків, згідно з яким не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди військовослужбовці, зокрема, які: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

При цьому зазначене не стосується військовослужбовців, визначених у пунктах 4-8, 10, які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.

З урахуванням зазначеного рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 р. №912/з/29 в подальшому наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 р. №44 затверджено зміни до Положення №260 та внесено до цього Положення новий розділ XXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).

Так, згідно з п. 9 розділу XXXIV Положення №260 (тут і далі - в редакції Наказу МОУ від 25.01.2023р. №44) накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Пунктом 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн також включаються військовослужбовці у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до п. 11 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку №260).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.

Пунктом 11 розділу XXXIV Положення №260 встановлено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення. контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем.

Відповідно до п. 1.1 гл. 1 р. І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. п. «б» п. 6.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008року №402 (далі - Положення №402), направлення на медичний огляд проводиться: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Пунктом 6.11 гл.6 р. ІІ Положення №402 передбачено, що Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

Згідно з п. 6.15 гл. 6 р. ІІ Положення №402 відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК. При вибутті військовослужбовця у відпустку за станом здоров`я довідка ВЛК з постановою ВЛК видається йому на руки.

Отже, відпустка за станом здоров`я надається військовослужбовцю командиром військової частини, де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

За приписами з п. 21.1 та п. 21.2 Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення. Причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І Положення штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

З огляду на зазначені норми Положення висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі №520/16191/23.

Судом встановлено, що позивачу проведено медичний огляд ВЛК військової частини НОМЕР_4 та видано довідки військово-лікарські комісії при військовій частині НОМЕР_4 від 19.03.2024 №445, від 02.04.2024 №501, від 07.05.2024 №662, від 04.06.2024 №787, від 18.07.2024 №98711, де позивачу постановлено стан після вибухової травми (22.11.2023) тяжкого ступеню, згідно Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 №370, зареєстрованим в МЮУ 07.08.2007 за №902/14169 травма (поранення) відноситься до важких та потребує лікування (реабілітації). Тривалість лікування позивача вказаними довідками встановлювалась терміном на 30 календарних днів з кожним наступним продовженням на такий же термін.

З аналізу наведених норм чинного законодавства слідує, що військовослужбовці Збройних Сил за час несення ними військової служби отримують як основне грошове забезпечення, передбачене Постановою №704, а також на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується і додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, яка може становити до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, при цьому, право на отримання такої додаткової винагороди також мають і військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, а підставою для виплати цієї додаткової винагороди за вказаних обставин слугує довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення №402, що видається командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини, та видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення/травми, контузії, каліцтва військовослужбовцем. Вказана довідка, в свою чергу, є підставою для включення військовослужбовця до наказів командирів (начальників) про виплату такої додаткової винагороди.

Аналіз наведених норм права, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану.

Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 27.11.2024 у справі №380/20587/23.

Судом встановлено, що у період з 22.11.2023 по 20.07.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Дніпропетровська обласна реабілітаційна лікарня» ДОР, Військово-медичному клінічному центрі Центрального Регіону, Військовій частині НОМЕР_4 , КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» та ДКП «Вінницьке експериментальне протезно-ортопедичне підприємство» у зв`язку з отриманою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини (вибухова травма 22.11.2023 року), що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з медичних карток та епікризів позивача (а.с. 38-58). Вказане також підтверджується наявними в матеріалах справи довідками військово-лікарської комісії при військовій частині НОМЕР_4 від 19.03.2024 №445, від 02.04.2024 №501, від 07.05.2024 №662, від 04.06.2024 №787, від 18.07.2024 №98711, де позивачу постановлено стан після вибухової травми (22.11.2023) тяжкого ступеню, згідно Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 №370, зареєстрованим в МЮУ 07.08.2007 за №902/14169 травма (поранення) відноситься до важких. Поранення (травма), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (підтверджено довідкою про обставини поранення (травми), виданою командиром ВЧ НОМЕР_1 від13.01.2024 №652).

Суд констатує, що обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами, які містяться в матеріалах справи.

Зазначене свідчить про те, що за цей період з 22.11.2023 по 20.07.2024 відповідач повинен був нараховувати та виплачувати позивачу додаткову винагороду у розмірі до 100000 грн (пропорційно до днів перебування на лікуванні), оскільки існували умови визначені у абз. 3 пункту 1-2 Постанови №168 (перебування на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я у зв`язку із травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме з картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2024 рік від 08.08.2024 №2250110/0 позивачу в квітні 2024 року нараховано додаткову винагороду (100000 грн) в сумі 295632,18 грн, а згідно з розрахунковим листом за квітень 2024 року позивачу нараховано додаткову винагороду (100000 грн) за період: в листопаді 2023 року за 8 днів 26666,66 грн, в грудні 2023 року за 31 день 100000,00 грн, в січні 2024 року за 31 день 100000,00 грн, в лютому 2024 року за 20 днів 68965,52 грн, що загалом становить 295632,18 грн.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено факт нарахування і виплати відповідачем для позивача додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім' ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000,00 грн за період з 22.11.2023 по 20.02.2024 включно.

Водночас, судом встановлено, що у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім' ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000,00 грн, однак лише за період з 21.02.2024 по 20.07.2024 пропорційно дням перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, та/або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням 22.11.2023, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Отже, в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, що стосуються періоду з 22.11.2023 по 20.02.2024, слід відмовити, а позовні вимоги підлягають задоволенню в частині щодо нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000,00 грн за період з 21.02.2024 по 20.07.2024.

При вирішенні позовної вимоги позивача в частині щодо нарахування та виплати відповідачем для позивача грошового забезпечення в розмірі 24259,90 грн за період з 01.01.2024 по теперішній час, суд виходить із такого.

Як вбачається з картки особового рахунку позивача за 2024 рік від 08.08.2024 №2250110/0 позивачу до березня 2024 року включно нараховувалось грошове забезпечення в повному обсязі в сумі 24629,34 грн та враховуючи обов`язкові відрахування виплачувалось в розмірі 24529,90 грн, однак після 4 місяців перебування позивача на лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням, відповідач нараховував грошове забезпечення позивачу не в повному розмірі, а саме в сумі 530,00 грн. Вказане не заперечується відповідачем.

Як судом вже зазначалось, у відповідності до абз. 2, 3 п. 9 Розділу І Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, відповідно до пункту 11 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Не пізніше закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби.

Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається..

Так, відповідачем зазначено, що нарахування і виплата позивачу грошового забезпечення у повному обсязі та нарахування і виплата додаткової винагороди були припинені після закінчення періоду в чотири місяці після його вибуття з військової частини у зв`язку з тим, що позивач не надав відповідачу відомості щодо проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

При цьому, суд зазначає, що абз. 2, 3 п. 9 Розділу І Порядку №260 не містить умов надання відомостей щодо проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби після 4-х місяців перебування на лікуванні для продовження виплати грошового забезпечення за останньою займаною посадою.

Умовою виплати грошового забезпечення у повному обсязі після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах є: - висновок лікарняного закладу, - висновок військово-лікарської комісії, - рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах.

Так, судом вже досліджувались епікризи, медичні висновки та довідки ВЛК, які підтверджують безперервне перебування позивача на лікуванні в медичних установах у зв`язку з отриманням поранення під час виконання бойового завдання пов`язаного з захистом Батьківщини в період з 22.11.2023 по 20.07.2024.

Разом з тим, надання висновку ВЛК про визначення ступеня придатності до військової служби не передбачено Порядком №260 (спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ) для прийняття рішення про подовження нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцю після 4-х місяців його лікування.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для припинення нарахування грошового забезпечення позивачу у повному обсязі після закінчення 4-х місяців його перебування на лікуванні.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2023 №335 ОСОБА_1 (позивача) як особу, яка знаходиться на довготривалому лікуванні виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з оплатою за попередньою посадою розвідника-навідника 3 розвідувальної групи спеціального призначення 9 роти спеціального призначення 3 загону спеціального призначення (7 тарифний розряд). Тобто, у зв`язку із тим, що позивача було зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (виведено поза штат) на підставі перебування на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням, відповідач через 4 місяці перебування позивача поза штатом зменшив його грошове забезпечення до 530,00 грн на місяць.

Згідно з п. 9 ст. 9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, виведеними у розпорядження командира (начальника) військової частини у зв`язку з потребою у тривалому лікуванні, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, зокрема іноземних держав, та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), встановленого абзацом першим пункту 11 статті 10-1 цього Закону.

Пунктом 15 Положення №1153 визначено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення.

Слід зазначити, що перелік обставин для зарахування військовослужбовців в розпорядження посадових осіб є обмеженим і розширеному трактуванню не підлягає.

Таким чином, враховуючи, що позивача було зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з його перебуванням на тривалому лікуванні в результаті отриманого поранення, після чого відповідачем продовжувалась виплата позивачу грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що рішення щодо таких виплат відповідачем було прийнято на підставі виписок/епікризів від медичних закладів, де позивач перебував на лікуванні.

Отже, у в`язку із тим, що факт потреби у тривалому лікуванні вже було доведено відповідачу при зарахуванні позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , то відповідач повинен був керуватися вищевказаним п. 9 ст. 9 Закону №2011-ХІІ та виплачувати позивачу усі належні виплати у повному обсязі протягом усього строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Однак, суд зауважує, що позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача здійснити нарахування грошового забезпечення позивача в сумі 24259,90 грн з 01.01.2024, проте відповідач зменшив розмір грошового забезпечення позивача починаючи з 01.04.2024, відтак відповідач вчинив протиправні дії щодо такого зменшення розміру грошового забезпечення позивача лише з 01.04.2024, а не з 01.01.2024 як вказує позивач.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку про те, що позовна вимога позивача про визнання протиправною бездіяльність (дії) відповідача та зобов`язайого нарахувати позивачу грошове забезпечення у розмірі 24259,90 грн на місяць за період з 01.01.2024 по теперішній час з урахуванням раніше виплачених сум підлягає задоволенню лише за період починаючи з 01.04.2024, а в частині цієї позовної вимоги за період з 01.01.2024 по 31.03.2024 слід відмовити.

При вирішенні позовної вимоги позивача в частині щодо зобов`язання відповідача нарахувати грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає серед іншого - одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби.

Згідно з приписами розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно пунктом 7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до пункту 9 розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пунктом 6 окремого доручення №183/уд від 16.01.2024 передбачено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав: смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця; поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз у 2024 році за однією з вищезазначених підстав внаслідок події, яка настала у 2024 році або у 2023 році, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події (крім підстав зазначених в абзацах четвертому та дев`ятому цього пункту).

Системний аналіз вищенаведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що умовами виплати військовослужбовцю матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є наявність фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, необхідність подання рапорту та за наявності підстав зазначених у окремому дорученні №183/уд від 16.01.2024 року. Виплата матеріальної допомоги здійснюється на підставі наказу командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Суд зауважує, що позивач посилається на подання ним командиру ВЧ НОМЕР_1 рапорту від 09.07.2024, в якому позивач зокрема просив виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік та зазначає, що такий рапорт ним було направлено на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 , яку вказана військова частина використовує як офіційну пошту. При цьому, відповідач у своєму відзиві заперечує факт подання позивачем відповідного рапорту та зазначає, про його відсутність у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас позивачем не надано та матеріали справи не містять будь-яких доказів його вручення позивачем для відповідача або надсилання позивачем для відповідача засобами поштового зв`язку або направлення позивачем для відповідача такого рапорту з використанням електронної пошти позивача та відповідача з доказами його доставки на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 . А тому суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довів факту звернення позивача з вказаним рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про нарахування та виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, як це передбачено Порядком №260.

Окрім того, судом досліджено наявну в матеріалах справи картку особового рахунку позивача за 2023 рік від 08.08.2024 №225090, з якої вбачається, що позивачу після його поранення 22.11.2023 в грудні 2023 року було нараховано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі грошового забезпечення 24629,34 грн.

За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу вказаної матеріальної допомоги, а тому його поведінку у спірному випадку не можна вважати неправомірною, тому позов у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Пунктом 1 розділу XXІІІ «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 2 розділу XXІІІ «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку №260 передбачено, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Як вбачається з картки особового рахунку позивача за 2024 рік від 08.08.2024 №2250110/0 позивачу в червні 2024 року нараховано грошову допомогу на оздоровлення в розмірі грошового забезпечення 24629,34 грн і позивач у своїй відповіді на відзив не заперечує факт надходження в червні 2024 року на його банківський рахунок коштів в сумі 24781,95 грн.

А тому суд дійшов до висновку про те, що оскільки відповідач нарахував та виплатив позивачу грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік, то в цій частині позовні вимоги позивача є безпідставними і не підлягають задоволенню.

При вирішенні позовної вимоги позивача в частині щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по теперішній час із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 рік, суд виходить із такого.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон України №1282-XII) встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону України №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону України №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення.

За змістом п. 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Суд звертає увагу на те, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року (справа №825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа №620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа №825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови №1294.

Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, з набранням чинності Постановою №1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців.

Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі Постанови №1294, яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року.

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.

У подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року. Відтак, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача з 01.03.2018 є березень 2018 року.

Відповідно до абзаців 3-5 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 №704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078 дають суду підстави зробити висновок, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача, відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі.

Статтею 39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-IX визначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 01 січня 2024 року.

Відповідно до Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, що публікується Держстатом не пізніше 10 числа кожного місяця.

Зважаючи на це, у позивача виникло право на виплату індексації грошового забезпечення з 01 січня 2024 року.

Згідно наданої картки особового рахунку позивача за 2024 рік відповідач з січня 2024 не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення, що не заперечується відповідачем.

Окрім того, відповідач як на підставу такого не нарахування посилається на Закон України «Про державний бюджет України за 2023 рік», де у прикінцевих положеннях п. 3 вказано зупинити на 2023 рік дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Однак, суд зауважує, що вказаний закон передбачений на 2023 рік та зупиняє дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» на 2023 рік, проте Закон України «Про державний бюджет України за 2024 рік» таких застережень не містить, а відтак відповідачем протиправно не проведено виплату індексації грошового забезпечення позивачу відповідно до приписів Порядку №1078.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи надані учасниками справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

5. Розподіл судових витрат.

Приписами пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то ж позивач при зверненні до суду із позовною заявою судовий збір не сплачував, і крім того він не подав до суду доказів понесення ним будь-яких інших судових витрат. А тому у суду відсутні передбачені законом підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 21.02.2024 по 20.07.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 21.02.2024 по 20.07.2024 з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.04.2024 у розмірі грошового забезпечення за займаною посадою, що складає 24629,34 грн на місяць.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі грошового забезпечення за займаною посадою, що складає 24629,34 грн на місяць, починаючи з 01.04.2024 та з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2024 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2024 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення березень 2018 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК