Справа № 640/26037/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
УХВАЛА

15 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Василенка Я.М.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року за виключними обставинами за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 1438 Ц від 12.11.2019 про звільнення з посади;

- поновити на посаді Начальника відділу нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення управління нагляду за додержанням законів у місцях попереднього ув`язнення, а також при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення та інших заходів примусового характеру Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України після 15.11.2019, у разі створення Офісу Генерального прокурора - на аналогічну посаду в Офіс Генерального прокурора;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, з моменту звільнення з 15.11.2019 по дату винесення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що наказ № 1438ц від 12 листопада 2019 року є незаконним, упередженим, необґрунтованим та безпідставним, оскільки він на день винесення цього наказу перебував на лікарняному, і про цей наказ і своє звільнення дізнався лише 29 листопада 2019 року.

Крім того, оскаржуваний наказ прийнято без законних підстав, тобто у спосіб, який суперечить Конституції України і Закону України «Про прокуратуру», оскільки його звільнено з посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», який встановлює порядок звільнення прокурора в разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Організаційно-правова форма юридичної особи - Генеральної прокуратури України, як органу державної влади в якому працював Позивач, не змінювалась, що свідчить про те, що Генеральний прокурор Україні діяв всупереч вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» і частини другої статті 19 Конституції України видаючи спірний наказ, а Позивача звільнено з порушенням установленого законодавством порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Першої кадрової комісії від 29.10.2019 № 83 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора».

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 1438ц від 12.11.2019.

Поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на рівнозначній посаді Начальника відділу нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення управління нагляду за додержанням законів у місцях попереднього ув`язнення, а також при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення та інших заходів примусового характеру Департаменту нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації Генеральної прокуратури України з 16.11.2019.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.11.2019 до дати фактичного поновлення на роботі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач посилався на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії- відмовлено у повному обсязі.

ОСОБА_1 подав заяву в порядку статті 361 КАС України про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року за виключними обставинами, в якій просить переглянути вказану постанову у зв`язку з виключними обставинами та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року, зокрема відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року за виключними обставинами за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Витребувано з Київського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 640/26037/19.

До Шостого апеляційного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду надійшла вказана адміністративна справа.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2024 року призначено розгляд заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року за виключними обставинами за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 січня 2025 року.

До Шостого апеляційного адміністративного суду Позивачем було подано клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній адміністративній справі № 640/33910/21 до завершення конституційного провадження у справі № 3-163/2023(307/23).

Клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі обґрунтоване тим, що ухвалою Третьої колегії суддів Другого сенату Конституційного Суду України від 17 жовтня 2023 року у справі № 3-163/2023(307/23) відкрито конституційне провадження за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

На переконання Позивача, у конституційній скарзі ОСОБА_2 фактично просить перевірити на відповідність Конституції України пункт 1 частини п`ятої статті 361 КАС України в частині окремого припису якщо рішення суду ще не виконане.

За таких обставин та з огляду на наявність відкритого конституційного провадження за конституційною скаргою ОСОБА_2 , є підстави стверджувати про неможливість розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами до вирішення справи Конституційним Судом України.

Ці підстави обґрунтовуються наявністю зв`язку між імовірними висновками рішення суду конституційної юрисдикції та предметом заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Ця підстава виникає в процесі тоді, коли постановлення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для цієї справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження з підстав, передбачених цією нормою, допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо, тобто коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі та рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

У постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 826/25204/15 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду узагальнив основні підходи, які мають застосовуватися судами при вирішенні питання про зупинення провадження в адміністративній справі на підставі пункту 3 частини першої статті 236 КАС України у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження.

У цій постанові Об`єднана палата наголосила, що, в основу підходу до оцінки підстав для зупинення провадження в адміністративній справі покладено визначення взаємозв`язку між обставинами справи та законодавчою нормою, щодо якої вирішується питання про її конституційність, а також належного обґрунтування такого взаємозв`язку, що вимагає принаймні (1) визначення конкретної норми закону (іншого правового акта), на підставі якого ухвалений індивідуальний акт, (2) співставлення цієї норми з об`єктом судового конституційного контролю, (3) встановлення тієї обставини, що і підставою для видавання оскарженого індивідуального акта (вчинення дій, допущення бездіяльності), і об`єктом перевірки щодо її відповідності конституції (конституційності) є одна й та сама норма права.

Об`єднана палата вказала, що під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Так, за приписами частин 1, 2 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, за чинного правового регулювання закони, інші правові акти або їх окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення.

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 400/3003/21, відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року у справі № 1-31/2000 роз`яснив, що положення щодо виконання рішень Конституційного Суду України необхідно розуміти так, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до частини другої статті 152 Конституції України втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19 зазначено, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Таким чином, у разі прийняття Конституційним Судом України рішення у справі № 3-163/2023(307/23) щодо неконституційності наведених вище положень законодавства за наслідками розгляду конституційної скарги ОСОБА_2 , на яку посилається Позивач, такі положення втратять чинність лише з моменту ухвалення відповідного рішення, тобто, на майбутнє, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, зібрані у даній адміністративній справі № 640/26037/19 докази у повній мірі дозволяють суду встановити та дослідити всі обставини, які є предметом судового розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для зупинення провадження у даній адміністративній справі до завершення конституційного провадження у справі № 3-163/2023(307/23), відсутні.

Керуючись ст.ст. 204, 236, 241, 242, 248, 310, 321, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року за виключними обставинами за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Василенко

Повний текст складено 15.04.2025 року.