Справа № 638/24117/24
Суддя: Малахова О. В.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/76/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., за участю секретаря судового засідання Дрозденко У.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кайданнікова Д.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов позов ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 , представник Позивача адвокат Кайданнік Дмитро Анатолійович), про визнання протиправною та скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №566 від 09.12.2024 року про накладення стосовно ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17000,00 грн. В якості правових підстав звернення з позовом зазначив норми частини другої статті 19, 65 Конституції України, статтей 7, 9, 210-1, 235, 245, 247, 251, 252, 254-256, 268, 280, 283, 287-289, 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). В обґрунтування позовних вимог посилався на відсутність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки останній повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримував, повідомлень про надходження повістки на його адресу не отримував, телефонних дзвінків на його телефонний номер про виклик до ТЦК або про надходження на його адресу повістки він отримував, SMS-повідомлень на свій номер телефона не отримував, на адресу електронної пошти ніяких повідомлень також не отримував. В період часу з 10 по 15 жовтня 2024 року знаходився вдома. Бланку повідомлення про надходження поштового відправлення в абонентській поштовій скриньці виявлено не було. ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Ця адреса вказана в його персональних облікових даних, які містяться в реєстрі «Оберіг» та в мобільному застосунку «Резерв+». Місце проживання він не змінював. Військово-облікові дані ним оновлено вчасно, а саме 30.05.2024. Номер телефону не змінював ( НОМЕР_1 ). Адресу електронної пошти також не змінював. З вказаних підстав просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою від 18.12.2024 відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено здійснювати за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, визначеними статтею 269-271 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з урахуванням положень статті 286 КАС України в судовому засіданні з викликом сторін.

Представник Відповідача скористався правом подання відзиву на позов, у якому просив відмовити Позивачу в задоволені позовних вимог зазначивши, що 05.10.2024 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 за адресою мешкання ( АДРЕСА_1 ) направлена повістка №343331 з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.10.2024 об 11:00 для звірки даних. Відповідно до інформації Укрпошти повістка була доставлена, але не отримана та повернута за місцем обслуговування 20.10.2024, поважних причин неприбуття по повістці ОСОБА_1 не надав, тому був поданий у розшук до ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, отже Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 порушив вимоги законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абзац другий частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. На підставі статті 259 КУпАП, до поліції направлено звернення з вимогою, щодо доставки порушника для притягнення до адміністративної відповідальності. 09.12.2024 співробітниками ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. 09.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_1 винесена Постанова №566 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, копію якої ОСОБА_1 отримав особисто 09.12.2024.

У встановлений ухвалою від 18.12.2024 строк представник Позивача направив відзив на позов у якому виклав заперечення щодо доводів, викладених у відзиві, та зазначив порушення Відповідачем вимог Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 року №560 (надалі Порядок №560).

У судовому засіданні Позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити, з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши учасників справи та розглянувши матеріали справи, встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як військовозобов`язаним, дані уточнив вчасно 30.05.2024, та має відстрочку до 07.02.2025 за типом «п.2 ч.3 ст.23», що підтверджується військово-обліковим документом із застосунку «Резерв+».

Відповідно до довідки від 09.12.2024 року № 01-10/754, виданої Відокремленим структурним підрозділом Харківський фаховий коледж харчової промисловості Державного біотехнологічного університету ОСОБА_1 працює у вказаному закладі на посаді педагогічного працівника, викладача (Постанова КМУ №963 від 14.06.2000 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників») за основним місцем роботи на 1,0 ставки з 01.09.2022 по теперішній час. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації в особливий період не підлягають наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

05.10.2024 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 за адресою мешкання ( АДРЕСА_1 ) направлена повістка №343331, з вимогою прибути на 15.10.2024 об 11:00 годині для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до інформації Укрпошти (довідка про причини поверненн Ф20) повістка не отримана за відсутності адресата за вказаною адресою, та повернута за місцем обслуговування 20.10.2024.

09.12.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 склав стосовно ОСОБА_1 постанову №566 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, у зв`язку з порушенням вимог абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якою накладено штраф у сумі 17000 грн. У вказаній постанові зазначено, що повістка була доставлена АТ «Укрпошта» 10.10.2024, але не отримана та повернута за місцем обслуговування 20.10.2024.

З листа АТ «Укрпошта» №1.03.009.004.-37245-24 від 26.12.2024, наданого у відповідь на адвокатський запит представника Позивача, вбачається, що за повідомленням відділення № 45 м. Харків з індексом 61145, рекомендований лист з позначкою «Повістка ТЦК» № НОМЕР_2 від відправника ІНФОРМАЦІЯ_2 , адресований ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), надійшов до відділення № 45 м. Харків 09.10.2024. Згідно отриманих пояснень листоноші, за вказаною адресою знаходиться багатоквартирний будинок, доступу у під?їзд в листоноші не було, оскільки ключів у неї немає. Тільки 15.10.2024 листоноша змогла увійти у під?їзд, однак рекомендований лист №359 адресату вручений не був, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, повідомлення про надходження поштового відправлення залишено поштовій скринці адресата. За одержанням рекомендованого листа N?359 ніхто не звернувся, його було повернуто 19.10.2024 відправнику з значенням причини повернення у довідці ф.20 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП, за якою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, встановлює відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана норма є бланкетною, тому в постанові повинно бути зазначено норму нормативно-правового акту, яку порушила особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно із пунктом 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

У пункті 82 Правил надання послуг поштового зв`язку затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 р. № 1071) встановлено, що «Рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, виконання працівником поштового зв`язку вимог пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку. Отже, вбачається недотримання процедури надсилання повістки та інформування адресата про її наявність, зважаючи на те, що Позивач не заперечує свого проживання за адресою за якою надсилалася повістка, вказує про те, що така адреса була ним самостійно вказана при уточненні облікових даних, а також він повідомляв свій номер мобільного телефону для належного оповіщення, що своєю чергою свідчить про відсутність вини в діях Позивача.

Суд, враховуючи, що Позивач оновив дані 30.05.2024, звертає увагу на те, що повістка направлялася ОСОБА_1 з метою його явки для звірки даних, в той час як оскаржувана постанова містить посилання про порушення ОСОБА_1 у результаті неприбуття за викликом вимог абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, Відповідачем не доведено, що у Позивача виник обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 і що від виконання цього обов`язку він ухилився. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів на спростування доводів Позивача про відсутність у нього умислу на порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Доказів порушення ОСОБА_1 абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Відповідач не надав, у зв`язку з чим суд доходить висновку про відсутність в діях Позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Суд, при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у статті 3 Конституції України.

Також судом враховано висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 20.10.2011 по справі «Рисовський проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владнихповноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу(посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 порушення викладеного в оскаржуваній постанові, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП підлягає скасування, а позовна вимога в цій частині задоволенню.

Нормами чинного законодавства не передбачено при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визнання дій неправомірними, постанови незаконною, а тому в цій частині позову суд відмовляє.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами першю та другою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Згідно з частиною третьою цієї правової норми для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статі 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частини дев`ята статті 139 КАС України).

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа № 810/4749/15) вказав, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

10.12.2024 між ОСОБА_5 та адвокатом Кайданніком Д.А. укладено договір №2024/12110 про надання правничої допомоги, 16.12.2024 сторонами підписано акт виконаних робіт на суму 4000,00 грн. Надання правничої допомоги у визначеному договором та актом обсязі підтверджується матеріалами справи.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із оскарженням постанови про адміністративне правопорушення , у справі проведено три судових засідання.

Зазначена справа для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Верховний Суд неодноразово в своїх постановах зазначав, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Неспівмірність суми гонорару визначається з критерію складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом, тощо.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн та 484,48 грн.

Керуючись статтями 5-9, 20, 77, 139, 229, 241-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №566 від 09.12.2024 року про накладення стосовно ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, у виді штрафу в сумі 17000 грн.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 484,48 (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 . Фактична адреса: АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.01.2025.

Суддя О.В. Малахова