Справа № 420/24586/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у тому, що ним не розглянуто об`єктивно і вчасно заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не перевірено викладених у ній фактів, не прийнято рішення відповідно до чинного законодавства, не повідомлено позивачу у письмовій формі про наслідки розгляду заяви;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, перевірити викладені у ній факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства, повідомити позивачу у письмовій формі про наслідки розгляду заяви.

Ухвалою суду від 09.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має обох батьків із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, відтак на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. На підставі вищезазначеного, позивач вказує, що звертався до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу, однак відповідач проігнорував його звернення, не розглянув заяву, не перевірив викладені в ній факти, не прийняв рішення по суті поставленого питання відповідно до чинного законодавства та не повідомив у письмовій формі про наслідки розгляду заяви.

03.09.2024 до суду надійшов відзив від ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову та зазначив, що позивач в період з 2011 по 2024 роки в порушення вимог законодавства України особисто в семиденний строк не повідомляв про зміни сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади, не звіряв не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у відповідності пункту 3.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, повторно не пройшов медичний огляд військовозобов`язаних, який проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП. Так, 11.12.2023 комісією з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 було розглянуто заяву позивача від 14.11.2023 та відмовлено в її задоволенні, оскільки не надано підтверджуючих документів, що його батьки не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до Закону їх утримувати та військово-обліковий документ.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 з 15.12.2011 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

14.11.2023 позивач звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із наявністю батьків із числа осіб з інвалідністю ІІ групи. До заяви додані копії наступних документів:

- копію паспорта № НОМЕР_1 ;

- копію Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5118-;

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ;

- копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 ;

- копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №530040;

- копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 ;

- копію паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 ;

- копію довідки до акта огляду МСЕК серії ААГ №450352;

- копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 ;

- заяву ОСОБА_2 ;

- заяву ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 .

Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №530040 підтверджується, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, яку встановлено безстроково.

Довідкою до акта огляду МСЕК серії ААГ №450352 підтверджується, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, яку встановлено безстроково.

У листі ІНФОРМАЦІЯ_1 №5797 від 11.12.2023 (доказів направлення чи отримання ненадано), зазначено, що для прийняття заяви для надання звільнення від призову на військову службу по мобілізації позивачу потрібно особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони від 14.08.2008 №402 повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз у 5 років ВЛК військових комісаріатів.

16.01.2024 представник позивача звернувся із запитом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 у якому просив повідомити про результат розгляду заяви ОСОБА_1 та повідомити офіційну правову позицію стосовного того чи визнає ІНФОРМАЦІЯ_3 той факт, що ОСОБА_1 не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Листом №915 від 13.02.2024 відповідач повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 не відмовляє у наданні відстрочки від призову на військову службу по мобілізації, однак Військовозобов`язаному ОСОБА_1 необхідно особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою уточнення військово-облікових даних. Докази отримання вказано листа представником позивача відсутні.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду об`єктивно і вчасно його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою, другою статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан.

В подальшому воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1-2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Частиною 10 статті 1 Закону № 2232-XII встановлено, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно із частиною 1 статті 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

За правилами частини 1 статті 34 Закону № 2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 2232-ХІІ взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: звільнені з військової служби в запас; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу"; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби поліцейські, особи начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (крім осіб, прийнятих на службу цивільного захисту у порядку, визначеному Кодексом цивільного захисту України, до проходження строкової військової служби), Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітники Служби судової охорони, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу; які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені зі служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування у запасі.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі Порядок №1487), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 4 Порядку №1487 визначено завдання військового обліку, а саме: утворення військового резерву людських ресурсів, накопичення військово-навчених людських ресурсів, необхідних для укомплектування Збройних Сил, інших військових формувань у мирний час та в особливий період; проведення аналізу кількісного складу та якісного стану призовників, військовозобов`язаних та резервістів для їх ефективного використання в інтересах оборони та національної безпеки держави; своєчасне оформлення військово-облікових документів призовників, військовозобов`язаних та резервістів; організація своєчасного бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; забезпечення контролю за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях; забезпечення контролю за дотриманням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку; забезпечення громадян України інформацією щодо виконання ними військового обов`язку.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Тобто, військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з відповідачем, що надання облікових даних, проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби та призов громадян на військову службу під час мобілізації, згода військовозобов`язаного не передбачена, оскільки це є їх обов`язком, що визначено наведеним законодавством України.

Відповідно до пункту 19 Порядку №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 4 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» громадяни, які ухиляються від військового обліку, навчальних (перевірочних) або спеціальних зборів, від призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, несуть кримінальну відповідальність.

Таким чином, порушення військовозобов`язаними вимог правил військового обліку має наслідком настання відповідальності згідно із законом.

При цьому, суд зазначає, що порушення вимог правил військового обліку може мати наслідком настання відповідальності, однак це не може бути підставою для не розгляду по суті заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону № 3543-XII визначені категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №530040 ОСОБА_2 батько позивача, є особою з інвалідністю другої групи (загальне захворювання), інвалідність встановлена безстроково. Крім того, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААГ №450352 підтверджується, що ОСОБА_3 мати позивача, є особою з інвалідністю другої групи (загальне захворювання), інвалідність встановлена безстроково.

Відтак, за наведеної підстави в абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII під час мобілізації військовозобов`язані, не підлягають призову на військову службу (якщо вони не висловили бажання бути призваними на військову службу) за наявності таких передумов:

в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (незалежно від групи інвалідності),

та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

При цьому в обох випадках дана норма є застосовною лише у разі, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Обов`язок щодо утримання передбачено Сімейним кодексом України (далі - СК України). Такий обов`язок покладається на наступних осіб: дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (стаття 75 СК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків.

Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (частина 1 статті 202 СК України).

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з доданих документів до заяви від 14.11.2023 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відмітками у паспорті ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 та паспорті ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 .

При цьому, у листі від 11.12.2023 №5797 відповідачем не зазначено такої інформації.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оскаржує лише бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у тому, що ним не розглянуто об`єктивно і вчасно заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не перевірено викладених у ній фактів, не прийнято рішення відповідно до чинного законодавства, не повідомлено позивачу у письмовій формі про наслідки розгляду заяви та не оскаржує наявність/відсутність підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

За наведеного, суд звертає увагу, що військовозобов`язані, які мають правовий статус осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації (мають відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації) на підставі Закону, а тому підтвердження такого їх статусу не потребує прийняття додаткового рішення органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

Такий статус військовослужбовця підлягає лише відповідному оформленню.

Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, ІНФОРМАЦІЯ_2 наділений повноваженнями щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про створення в ІНФОРМАЦІЯ_1 комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову по мобілізації» від 30.04.2022 року №153 створено комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову по мобілізації, визначено її склад та порядок проведення засідань, а також передбачено, що результати рішень комісії слід оформлювати протоколами у Книзі обліку протоколів засідань комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову по мобілізації, а також у військово-облікових документах військовозобов`язаних (військовий квиток, тимчасове посвідчення, облікова картка рядового, сержантського складу запасу (олівцем), послужна картка офіцера запасу (олівцем).

На заяві позивача від 14.12.2023, яку зареєстровано 24.11.2024 за вх.№12504 на першій сторінці наявна відмітка "Комісії прийняте рішення згідно законодавства". Крім того, на останній сторінці наявний запис: "Відмова" та підписи осіб визначених наказом від 30.04.2022 №153 про створення в ІНФОРМАЦІЯ_1 комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову по мобілізації.

Однак, в матеріалах справи відсутній протокол з результатом рішення комісії щодо розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову.

Натомість, у листі від 11.12.2023 №5798 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначив, що для прийняття заяви для надання звільнення від призову на військову службу по мобілізації позивачу потрібно особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони від 14.08.2008 №402 повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз у 5 років ВЛК військових комісаріатів.

З наведеного слідує, що відповідач не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстави для оформлення відстрочки позивачу від призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому, як було вже зазначено судом, порушення вимог правил військового обліку може мати наслідком настання відповідальності, однак це не може бути підставою для не розгляду по суті заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідач після отримання заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та документів на підтвердження цього права повинен був прийняти рішення за наслідком розгляду цієї заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивовану відмову в такому.

Проте доказів прийняття такого рішення сторони суду не надали.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення. Відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 зазначено, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, не розглянувши по суті заяву позивача стосовно порушеного у ній питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та, відповідно, не прийнявши за результатами її розгляду відповідного рішення, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, чим допустив протиправну бездіяльність.

З урахуванням встановлених обставин, зважаючи на відсутність належним чином оформленого рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: належним захистом порушених прав позивача в цьому випадку є визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 14.11.2023 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2023 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду, оскільки відповідачем не надано доказів отримання позивачем листа №5797 від 11.12.2023 та доказів отримання представником позивача листа віл 13.02.2024 №915, що свідчити про необізнаність позивачем про порушення його прав відповідачем.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд вважає необхідним у відповідності до вимог статті 139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Необхідно зауважити, що часткове задоволення позовних вимог, у даному випадку, не впливає на розмір судового збору, який підлягає стягненню, оскільки обсяг задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості тих, за які такий збір був сплачений.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9,12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 14.11.2023 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.11.2023 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 )судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.