Справа № 163/2257/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 163/2257/24 пров. № А/857/669/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в електронній формі, в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року, що ухвалене суддею Шеремета С.А. у м. Любомль, у справі № 163/2257/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про скасування постанови про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:

- змінити захід стягнення в справі про порушення митних правил № 0152/20500/24 в межах санкції стаття 471 МК України, з врахуванням наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих обставин і призначити покарання у виді штрафу в сумі 47376,75 грн в розмірі 30% вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил з врахуванням того, що судовим експертом встановлена вартість вилученого товару в сумі 157922,50 грн.;

- змінити розмір коштів, які підлягають сплаті за зберігання товарів і виключити з них 20982,64 грн нарахованих за час протягом якого проходила експертиза у справі та перші 10 днів зберігання;

- в решті постанову в справі про порушення митних правил № 0152/20500/24 залишити без змін.

12 грудня 2024 року Любомльський районний суду Тернопільської області прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Змінив захід стягнення накладеного на ОСОБА_1 постановою заступника начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Волинської митниці Тарнавського Юрія Михайловича від 25 вересня 2024 року у справі про порушення митних правил №0152/20500/24, за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України, на штраф 30 відсотків вартості товарів, що становить 47376,75 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 302,80 грн.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Державної митної служби України визначила ринкову вартість товарів, що переміщувалися, натомість, позивач надав висновок експертизи зроблений Волинською торгово-промисловою палатою, де визначено фактичну вартість товарів, що переміщувалися, яка є значною меншою ринкової, яку визначив відповідач.

Суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про зміну розмір коштів, які підлягають сплаті позивачці за зберігання товарів і виключення з них 20982,64 грн нарахованих за час протягом якого проходила експертиза у справі та перші 10 днів зберігання.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що надав належні докази щодо вартості незадекларованого позивачем товару. Порядок призначення та проведення експертизи у справах про порушення митних правил врегульований статтями 515-516 МК України. Відповідач наголошує на тому, що експертиза, яка проводиться для визначення вартості товару у справах про порушення митних правил не є судовою експертизою, а тому до неї не ставляться вимоги щодо попередження експерта про кримінальну відповідальність. Експертиза у справах про порушення митних правил проводиться для визначення вартості товарів, які переміщуються через митний кордон, в рамках притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК і є доказом у справі.

Крім цього, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до норм КАС України, особа вправі звернутися в суд з позовом про зміну заходу стягнення, водночас, ст. 471 МК не містить альтернативних заходів стягнення окрім штрафу. Разом з тим, позивач, на думку відповідача, фактично звернувся з позовом про зміну розміру стягнення, що не передбачено КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 25 вересня 2024 року заступник начальника - начальника управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Волинської митниці Тарнавський Ю.М. прийняв постанову № 0152/20500/24, якою ОСОБА_1 визнав винною у вчинення порушення митних правил передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України і наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 30 відсотків вартості товарів, що становить 282337,27 грн.

У постанові відповідач зазначив, що 08.05.2024 приблизно о 22 год. 55 хв ОСОБА_1 здійснила в`їзд на транспортному засобі «RENAULT MASTER», р.н. НОМЕР_1 в зону митного контролю пункту пропуску «Устилуг-Зосин» митного поста «Устилуг» Волинської митниці, у напрямку «в`їзд в Україну» з Республіки Польща до України, по смузі руху «зелений коридор».

В результаті проведення повного митного огляду транспортного засобу марки «RENAULT MASTER», р.н. НОМЕР_1 , відповідач виявив незадекларовані товари, зокрема автомобільні запчастини, в асортименті, нові та б/в, загальною вагою 408,9 кг і взуття, в асортименті, нове, загальною вагою 19 кг. Незадекларовані товари знаходилися у багажному відсіку вказаного транспортного засобу, без ознак приховування.

Згідно з висновком Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень (далі - СЛЕД) Держмитслужби від 19.06.2024 №-0369, встановлена ринкова вартість товарів без видимих ознак використання, а саме 368072,73 грн та товарів, що були бувших у використанні 573051,50 грн. Загальна ринкова вартість станом на 09.05.2024 становить 941124,23 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду в частині задоволення позову, а також те, що відповідач не навів доводів протиправності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, не зважаючи на те, що відповідач, фактично, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Абзацами 2-4 статті 256 КУпАП передбачено, що протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд встановив те, що особа, відносно якої відповідач склав протокол про порушення митних правил, була присутня при його складенні та надала пояснення, що товари належать їй, документів про вартість товарів немає.

Частиною 1 ст. 495 МК України передбачено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Згідно із ч. 2 ст. 471 МК України, недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Із змісту ч. 2 ст. 471 МК України апеляційний суд встановив, що порушення, передбачене цією нормою, передбачає протиправну поведінку особи у формі умислу (прямого чи непрямого).

Позивачка не заперечує свою вину у вчиненні правопорушення щодо недекларування товарів при перевезенні через державний кордон.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що вимоги позивачки зводяться до вимог про зміну заходу стягнення, визначеного постановою про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил від 25.09.2024 року № 0152/20500/24.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд, дослідивши постанову в справі про порушення митних правил № 0152/20500/24, встановив, що вказана постанова містить наступний абзац:

При розгляді справи про порушення митних правил та вирішення питання про стягнення, яке б відповідало положенням статті 23, 34, 35 КУпАП, беру до уваги що обтяжуючих та пом`якшуючих обставин відповідальності за вчинене правопорушення не встановлено.

З огляду на вказане, покликання позивачки на те, що обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за вчинене правопорушення не враховані під час визначення розміру стягнення, є безпідставними.

Таким чином апеляційний суд, встановлюючи наявність в діях позивачки обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за вчинене правопорушення, погоджується із висновком відповідача про те, що таких обставин немає.

Зважаючи на те, що відповідач вірно визначив розмір стягнення за вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України, постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил від 25.09.2024 року № 0152/20500/24 в цій частині необхідно залишити без змін.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося.

Згідно з частиною 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовуються висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову цій частині з вищевикладених мотивів.

Отже, апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки апеляційний суд відмовив в задоволенні позову, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року в справі № 163/2257/24 в частині задоволення позовної вимоги про зміну заходу стягнення в справі про порушення митних правил № 0152/20500/24 скасувати та прийняти нову постанову.

Постанову Львівської митниці про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення митних правил від 25.09.2024 року № 0152/20500/24, в частині визначення виду та розміру стягнення, залишити без змін, а позовну заяву в частині цих позовних вимог без задоволення.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до Любомльського районного суду Волинської області для приєднання до матеріалів справи № 163/2257/24.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 14.01.2025 року