Справа № 320/1852/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1852/24 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Епель О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 2), Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 3), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді старшого офіцера - підполковнику ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 привести у відповідність наказ № 8 від 03.03.2022 та за результатами якого здійснити належний розрахунок грошового забезпечення та додаткових виплат передбачених Наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260 та Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» старшому офіцеру військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_1 починаючи з 03.03.2022 по теперішній час;

- стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого офіцера з 03.03.2022 по теперішній час та компенсацію за порушення строків виплати вказаного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про безпідставну не виплату військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді старшого офіцера - підполковнику ОСОБА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами службового розслідування підтверджується, що позивач не зараховувався до особового складу, не призначався на посади та не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а видача посвідчення офіцера є безпідставною.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що невиплата належного грошового забезпечення позивачу є грубим порушенням його прав, як військовослужбовця та порушенням соціального захисту гарантованого Державою Україною.

13 грудня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Міністерства оборони України, в якому представник наполягає на законності рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, 16 грудня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_2 . Так, представник ВЧ заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року - без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2022 ОСОБА_1 видано посвідчення офіцера НОМЕР_3 .

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 14.11.2022 вбачається, що Військовою частиною НОМЕР_1 не здійснювалася виплата позивачу з березня 2022 року грошового забезпечення.

Комісією Військової частини НОМЕР_4 було проведено службове розслідування за фактом ймовірної безпідставної видачі посвідчення офіцера громадянину ОСОБА_1 .

Відповідно до акту проведення службового розслідування від 04.03.2023 № 4648 встановлено, що громадянина ОСОБА_1 не було зараховано до особового складу та на обліку у Військовій частині НОМЕР_1 не перебував. Згідно матеріалів розслідування, помилкова та безпідставна видача позивачу посвідчення офіцера сталася з вини лейтенанта ОСОБА_2 , який в умовах великого навантаження не зміг виконати належним чином свої службові обов`язки.

Позивач вважаючи своє право на виплату грошового забезпечення порушеним, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (надалі, також - Закон №2232-XII).

Частинами 2, 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно із пунктом 1.3. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) громадяни України, які виконують військовий обов`язок під час проходження військової служби, є військовослужбовцями Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту. Статус військовослужбовця підтверджується такими документами, що посвідчують особу:

посвідченнями офіцерів і генералів - особи офіцерського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту;

військовими квитками рядового, сержантського і старшинського складу - особи рядового, сержантського і старшинського складу та курсанти закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (далі - військові навчальні заклади).

Отже, особам, які проходять військову службу та є військовослужбовцями видається уповноваженим органом документ, що посвідчує статус військовослужбовця, а саме посвідчення офіцера і генерала або військовий квиток.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 видано 03.03.2022 посвідчення офіцера НОМЕР_3 .

В подальшому комісією Військової частини НОМЕР_4 було проведено службове розслідування за фактом ймовірної безпідставної видачі посвідчення офіцера громадянину ОСОБА_1 .

Так, в межах службового розслідування встановлено, що:

відсутні документи щодо призову гр. ОСОБА_1 на військову службу;

в наказі від 03.03.2022 № 8 відсутній запис про призов у добровільному порядку на військову службу підполковника ОСОБА_1 ;

відсутні дані щодо ОСОБА_1 в інших облікових документах, які велися Військовою частиною НОМЕР_1 ;

в книзі обліку отримання і витрат бланків посвідчень військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , запис видачі посвідчення офіцера ОСОБА_1 відсутній.

Згідно матеріалів розслідування, помилкова та безпідставна видача позивачу посвідчення офіцера сталася з вини лейтенанта ОСОБА_2 , який в умовах великого навантаження не зміг виконати належним чином свої службові обов`язки.

Таким чином, матеріалами службового розслідування підтверджується, що позивач не зараховувався до особового складу, не призначався на посади та не проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а видача посвідчення офіцера є безпідставною.

За таких обставин, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що видача позивачу посвідчення офіцера відбулася без достатніх підстав для його видачі, з огляду на встановлений факт не зарахування до особового складу, не призначення на посади та не проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивачем.

Крім того, судом вірно надано правову оцінку твердженням позивача про безпідставну не виплату йому грошового забезпечення, як офіцеру за час проходження військової служби, з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_5 (далі - військові частини).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Отже, підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України є факт проходження військової служби та виконання ними своїх службових обов`язків.

Однак, обставини проходження позивачем військової служби не підтвердилися в ході розгляду справи, а отже і підстави для нарахування та виплати йому грошового забезпечення з 03.03.2022 відсутні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 14 січня 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Епель

Є.І. Мєзєнцев