Справа № 380/389/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі

15 січня 2025 рокусправа № 380/389/25

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Клименко О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення, розрахованого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти за період з 29 січня 2020 року по 12 травня 2023 року;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації його грошового забезпечення (базовий місяць) січень 2008 року, з одночасною компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основних та додаткових його видів, премії, грошової допомоги на оздоровлення за 2020-2023 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020-2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки) за період з 29 січня 2020 року по 12 травня 2023 року виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням раніше виплачених сум;

- судові витрати покласти на відповідача.

Підставою позову є протиправність, на думку позивача, поведінки відповідача щодо неналежного нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а також сум грошового забезпечення (та його складових) за період з 29 січня 2020 року по 12 травня 2023 року.

Спір виник з публічно-правових відносин, належить до компетенції адміністративних судів, предметної та територіальної підсудності Львівського окружного адміністративного суду.

Позовна заява подана з додержанням вимог статей 159-161 КАС України. Відсутні підстави, визначені статтями 169-170 КАС України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку на подання позовної заяви, яка мотивована тим, що спірні правовідносини, які стосуються нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а також перерахунку та виплати сум грошового забезпечення (його складових) за період з 29 січня 2020 року по 12 травня 2023 року виникли до набрання чинності новою редакцією положень статті 233 Кодексу законів про працю України (далі також КЗпП України), тому до них не підлягає застосуванню тримісячний строк звернення, а такий є необмежений. Крім того, позивач є діючим військовослужбовцем, тому тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України, для нього ще не настав. Просить суд визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити його.

Що стосується строку звернення до суду з позовними вимогами про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, перерахунок та виплату грошового забезпечення (його складових) за період з 29 січня 2020 року по 19 липня 2022 року суд зазначає таке.

Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б урегульовували строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Водночас такі строки були встановлені КЗпП України.

Так, частина друга статті 233 КЗпП України, яка діяла в редакції до 19 липня 2022 року, встановлювала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначено про те, що спір щодо стягнення невиплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. В разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Конституційний Суд України, тлумачачи норми статті 233 КЗпП України, ураховує, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку. Тож, у цій статті КЗпП України встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.

Отже, строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення та його складових частин до 19 липня 2022 року не застосовувалися.

З огляду на наведене у цій справі до вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, перерахунок та виплату грошового забезпечення (його складових) за період з 29 січня 2020 року по 19 липня 2022 року застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19 липня 2022 року, якою було визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тож у частині позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, перерахунок та виплату грошового забезпечення (його складових) за період з 29 січня 2020 року по 19 липня 2022 року строк звернення до суду позивач не пропустив.

Що стосується строку звернення до суду з позовними вимогами про перерахунок та виплату грошового забезпечення (його складових) за період з 19 липня 2022 року по 12 травня 2023 року суд зазначає таке.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Водночас відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (термін якого неодноразово продовжувався), був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Тож з урахуванням наведеного правового регулювання з позовними вимогами про перерахунок та виплату грошового забезпечення (його складових) за період з 19 липня 2022 року по 12 травня 2023 року позивач повинен був звернутися до суду до 30 вересня 2023 року.

Проте з цим адміністративним позовом до суду з указаними позовними вимогами позивач звернувся (здав на пошту для надіслання до суду) у січні 2024 року, тобто з пропуском тримісячного строку, визначеного частиною другою статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду в частині вказаних вище позовних вимог, суд ураховує таке.

За загальним правилом поважними причинами пропуску строку звернення визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборним, та які не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення Європейський Суд з прав людини ураховує таке: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

У аспекті викладеного суд ураховує, що станом на день звернення до суду із цим позовом позивач є діючим військовослужбовцем та продовжує проходити військову службу, виконуючи конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, суверенітету і територіальної цілісності України, що є найважливішими функціями держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану.

Суд також бере до уваги доданий позивачем до позовної заяви лист-відповідь військової частини НОМЕР_2 від 23 грудня 2024 року № 173/947/пс, яким позивача повідомлено про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку його грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 12 травня 2023 року.

Беручи до уваги викладені обставини у сукупності, враховуючи факт перебування позивача на військовій службі у Збройних Силах України у період, коли він дізнався про порушення своїх прав на перерахунок грошового забезпечення (його складових), суд уважає, що позивач пропустив строк звернення з цим позовом до суду в частині вищевказаних позовних вимог з поважних причин, а тому з цих підстав його належить поновити.

Частиною першою статті 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

З урахуванням значення справи для сторін, обраного позивачем способу захисту, категорії та незначної складності справи, обсягу та характеру доказів у справі, кількості сторін та інших учасників справи, суддя дійшов висновку про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.12, 160, 161, 171, 248, 256, 257, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача про поновлення строку на подання позовної заяви задовольнити. Визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду з позовними вимогами про перерахунок та виплату грошового забезпечення (його складових) за період з 19 липня 2022 року по 12 травня 2023 року та поновити його.

Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

Справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Витребувати у відповідача довідку про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 12 травня 2023 року (в тому числі в розрізі основних та усіх додаткових виплат).

Роз`яснити відповідачу його право на подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Роз`яснити позивачу його право на подання до суду відповіді на відзив та документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів відповідачу, протягом п`яти днів з дня вручення відзиву.

Роз`яснити відповідачу його право на подання до суду заперечень проти відповіді на відзив і документів, що підтверджують надіслання (надання) заперечень і доданих до нього доказів позивачу, протягом п`яти днів з дня вручення відповіді на відзив.

Повідомити сторін, що відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення та пояснення повинні відповідати вимогам частин другої-четвертої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://adm.lv.court.gov.ua/fair/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та в апеляційному порядку окремо не оскаржується.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна