Справа № 440/170/25
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

15 січня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/170/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Слободянюк Н.І., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

30 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні з військової служби;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити розрахунок при звільненні з військової служби із ОСОБА_1 , а саме: виплатити ОСОБА_1 премію у розмірі 489% від посадового окладу за період з 01 вересня по 06 жовтня 2023 року; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавку за вислугу років з 01 вересня по 06 жовтня 2023 року; одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 15828,31 грн; грошову компенсацію за невикористані 18 днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки у розмірі 13966,15 грн; грошову допомогу для оздоровлення; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, відповідно до пункту 1 розділу ХХІV наказу міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (зі змінами).

Стосовно строку звернення до суду з цим позовом:

За змістом статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як свідчить зміст позовної заяви, предмет спору стосується до вимог про перерахунок грошового забезпечення позивача під час проходження ним військової служби у складі військової частини, яка в силу пункту 17 частини першої статті 4 КАС України є публічною службою.

Тож спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Разом з тим, стаття 122 КАС України, зокрема частина п`ята цієї статті, не містить норм, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебували (перебувають) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці визначений нормами статті 233 Кодексу законів про працю України, які для цих спірних правовідносин є спеціальними відносно приписів частини п`ятої статті 122 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України у редакції, чинній після внесення змін Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, тобто з 19 липня 2022 року, "працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 з 06 жовтня 2023 року, тобто повний розрахунок із позивачем проведено у жовтні 2023 року та про порушення своїх прав внаслідок ненарахування та невиплати оспорюваного позивачем грошового забезпечення позивач дізнався або повинен був дізнатися (мав таку можливість) ще в жовтні 2023 року.

Позивач звернувся до суду з цим позовом засобами поштового зв`язку - 30 грудня 2024 року, тобто із пропущенням трьохмісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом.

стосовно оцінки поважності підстав пропуску звернення до суду з цим позовом:

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та роз`яснено позивачеві, що недолік необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом з доказами поважності причин його пропуску; позивачеві надано строк для усунення недоліку позовної заяви - упродовж десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем надано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, яке обґрунтовано тим, що письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, позивачу не вручалося.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу законів України про працю при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Як слідує зі змісту Витягу із наказу про звільнення від 06 жовтня 2023 року № 291, позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 06 жовтня 2023 року.

При цьому у тексті Витязі із наказу про звільнення від 06 жовтня 2023 року № 291 зазначено види та суми грошового забезпечення, які підлягають виплаті позивачу при звільненні, тобто у жовтні 2023 року роботодавець виконав свій обов`язок, встановлений частиною першою статті 116 КЗпП України, щодо письмового повідомлення працівника про суми, які нараховані та підлягають виплаті при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати.

Відтак, дата отримання позивачем грошового атестату №10611 від 08 жовтня 2023 року у відповідь на його звернення не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач виявив зацікавленість щодо отримання саме такого документу і така дата реалізації права позивача на отримання грошового атестату не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду з цим позовом, а фактично є штучно створеною новою часовою передумовою для звернення до суду.

Оскільки про порушення свого права на проведення із ним повного розрахунку у день звільнення, позивач повинен був дізнатися (мав таку можливість) ще в жовтні 2023 року при його звільненні зі служби та виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, то обставина того, що 06 жовтня 2023 року позивачу не було вручено грошовий атестат №10611 від 08 жовтня 2023 року у даному випадку немає жодного значення, адже саме в наказі про звільнення від 06 жовтня 2023 року № 291 зазначалися суми, які належить нарахувати та виплатити позивачу при звільненні.

Довід позивача щодо невручення йому у день звільнення Витягу із наказу про звільнення від 06 жовтня 2023 року № 291 документально не підтверджений.

Таким чином, факт неотримання позивачем у день звільнення (06 жовтня 2023 року) грошового атестату №10611 від 08 жовтня 2023 року не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, натомість мають значення обставини, які унеможливили своєчасне звернення до суду, однак таких обставин позивачем не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

Крім того, з позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненаправлення/ненадання позивачу у день звільнення Витягу із наказу про звільнення від 06 жовтня 2023 року № 291 або грошового атестату №10611 від 08 жовтня 2023 року, або іншого (окремого) письмового повідомлення про суми, які нараховані та підлягають виплаті при звільненні, позивач не звертався.

Суд зауважує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача, про що неодноразово зазначав Верховний Суд, в тому числі і в постанові від 21 вересня 2023 року у справі № 340/341/23.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зауважує, що критеріями оцінки причин поважності пропуску строку звернення до суду є: 1) обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк (є причиною); 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла або тривала протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Суд наголошує на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)."

Поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, а відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим.

У цій справі позивач звернувся до суду із пропуском установленого процесуальним законом строку, при цьому звернення до суду з позовом напряму залежало від його волевиявлення, а наведені ним обставини не можна визнати поважними причинами пропуску цього строку, що унеможливлює його поновлення.

Жодних обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом у період, який пропущено, позивачем не наведено, змістовних і вагомих доводів щодо існування будь-яких перепон у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не заявлено та доказів на підтвердження наявності обставин, які були об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили звернення до суду у встановлений законом строк, суду не надано.

Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання поважними вказаних причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 123, 169, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А:

Вказані позивачем підстави подання позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду з позовом визнати неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.І. Слободянюк