Справа № 640/15175/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року м.Київ № 640/15175/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01 червня 2022 року №4520/95 про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянину Російської Федерації - ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації - ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є громадянином Російської федерації, з 2019 року мешкає на території держави України. 3 09.03.2019 позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , має посвідку на тимчасове проживання з терміном дії до 28.01.2023. У березні 2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача про надання дозволу на імміграцію, однак рішенням від 01 червня 2022 року №4520/95 відповідачем відмовлено йому у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію». Позивач вважає вказане рішення протиправним та необґрунтованим, оскільки ним були надані всі документи для отримання дозволу на імміграцію.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернувся позивач із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка перебуває у шлюбі з громадянином України. Вказано, що позивач, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи та відомостей вказаних у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, у отриманій від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області відповіді вказано, що у ході вжитих перевірочних заходів було встановлено факт не проживання позивача за вказаною адресою, що свідчить про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей щодо місця свого проживання. Таким чином, позивач при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну надав свідомо неправдиві відомості, у частині місця свого проживання, з метою легалізації на території України та отримання відповідних документів, а тому відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні позивачу.

У відповіді на відзив позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Стверджував, що ним було надано достатньо доказів на підтвердження проживання за вказаною в анкеті адресою, які безпідставно не взяті до уваги відповідачем.

Відповідачем подано до суду додаткові пояснення, в яких наголошено на безпідставності позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2022 вказану позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

12.10.2023 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.10.2023 справа розподілена судді Лисенко В.І.

Ухвалою суду від 24.10.2023 справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши заяви по суті справи, наявні у справі матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином Російської федерації, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданий ФМС 66004, 12 лютого 2015 року.

У березні 2019 року між позивачем та з ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, складено відповідний актовий запис за №331.

Як зазначає у позовній заяві позивач, після реєстрації шлюбу він переїхав проживати до міста Києва за місцем реєстрації дружини: АДРЕСА_1 .

У відповідності до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.04.2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності його дружині - ОСОБА_2 .

28 січня 2022 року позивач отримав чергову посвідку на тимчасове проживання, яка була видана органом 8011, на підставі 04/14 з терміном дії до 28.01.2023.

В березні 2021 року позивач звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 6. ст. 4 Закону України "Про імміграцію", у зв`язку з тим, що є чоловіком громадянки України, з якою перебуває у шлюбі понад два роки. У вказаній заяві зазначив фактичне місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 .

До заяви були додані всі необхідні документи, необхідні для видачі дозволу на імміграцію, передбачені ст. 9 Закону України "Про імміграцію" та п. 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983.

Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства 01 червня 2022 року, за результатами розгляду матеріалів справи громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , прийнято рішення №4520/95 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну став висновок ЦМУ ДМС від 01.06.2022 за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну про те, що у поданій ним заяві зазначено неправдиві відомості про місце проживання іноземця в Україні, а саме в частині адреси постійного проживання: АДРЕСА_1 , з метою легалізації на території України та отриманні відповідних документів. Такий висновок сформовано на підставі листа Головного управління служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 20.05.2022 року №51/1-11/121-117 щодо перевірки особи на запит ЦМУ ДМС від 27.04.2021 року №8010.6.1-17628. 8010.6-21 щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для надання дозволу на імміграцію в Україну позивачу.

З висновків відповідача вбачається, що вказаним листом ГУ СБУ встановлено, що за заявленою адресою: АДРЕСА_1 іноземець (позивач) фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення ним неправдивих відомостей.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 7 червня 2001 року (далі - Закон №2491-ІІІ, в редакції, що діяла у спірний період).

Відповідно до положень статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Приписами статті 9 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме: одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію»;

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Положеннями пункту 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені статтею 10 Закону України «Про імміграцію».

Так, дозвіл на імміграцію не надається, зокрема: особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Суд встановив, що оскаржуване рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу , прийнято на підставі пункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію» (дозвіл на імміграцію не надається: особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи).

З наданих суду матеріалів особової справи позивача вбачається, що відповідачем в ході з`ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, які передбачені статтею 10 Закону України «Про імміграцію», було здійснено запити та відповідні перевірки громадянина Російської федерації ОСОБА_1 до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП у м.Києві, Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області.

З висновку Дарницького УП ГУ НП в м. Києві від 18.05.2021 №29402/120/48/04-21 про результати перевірки особи, що клопоче про надання дозволу на імміграцію з України щодо ОСОБА_1 вбачається, що в ході перевірки дільничним за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_1 , останній відсутній та на записки із контактам не зв`язувався, до службового кабінету не завітав.

Листом ГУ НП у місті Києві від 01.06.2021 відповідача повідомлено, що в ході обробки інформації в інформаційній системі Інтерполу встановлено, що станом на 01.06.2021 в наявних банках даних Інтерполу відомостей щодо ОСОБА_1 не виявлено.

Листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27.04.2021 повідомлено, що відповідно до пункту 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, Головним центром проведено відповідну перевірку зазначеного у запиті іноземця. Перевіркою встановлено, що станом на 08:30 18 травня 2021 року інформація про цього іноземця у базі даних осіб, яким на підставі закону органами охорони державного кордону заборонено в`їзд в Україну, відсутня.

Листом Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області від 20.05.2022 року повідомила ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про те, що нею встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 іноземець фактично не проживає, що може свідчити про свідоме зазначення нею неправдивих відомостей.

Разом з тим, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

З оскаржуваного рішення не вбачається, які саме неправдиві відомості або підроблені документи були надані позивачем під час подання заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну.

При цьому, посилання у відзиві на позов, як на підставу для відмови, що в отриманій відповідачем від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області відповіді вказано, що у ході вжитих перевірочних заходів було встановлено факт не проживання позивача за адресою ( АДРЕСА_1 ), не є доказом того, що позивач у заяві повідомив неправдиві відомості чи подав підроблені документи. Вказаний факт не охоплюється приписами пункту 4 частини першої статті 10 ЗУ «Про імміграцію».

Не перебування позивача в момент здійснення перевірки за адресою місця проживання в Україні, зазначеною останнім у заяві, не може підтверджувати факт надання позивачем завідомо неправдивих відомостей щодо вказаної адреси.

Слід зазначити, що в матеріалах особової справи позивача відсутні дані щодо запрошення позивача для надання відповідних пояснень.

Докази реєстрації/проживання позивача за вказаною адресою підтверджуються довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Дарницької РДА від 09.04.2019 про реєстрацію місця проживання особи.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи докази, які підтверджують факт проживання за адресою АДРЕСА_1 , а саме: довідку ЖБК "Ромашка" від 13.10.2022, акт на предмет проживання від 14.10.2022, довіреність, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, поліси страхування ТЗ, постанова про порушення ПДР.

Суд зазначає, що рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути обґрунтованими, із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а також відповідати принципу правової визначеності.

Оскаржуване рішення відповідача за результатами розгляду заяви позивача про отримання дозволу на імміграцію в Україні, жодних посилань на інші закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для відмови в наданні позивачу дозволу на імміграцію, як це визначено в пункті 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію», не містить.

Спірне рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки містить лише посилання на пункт 4 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію" та не окреслює при цьому обставин та доказів, мотивів та підстав, які мали вирішальне значення для його прийняття та не сформульоване з достатньою чіткістю.

Більш того, суд звертає увагу на те, що відповідачем жодним чином не оспорюється факт подання позивачем до відповідача усіх документів для отримання дозволу на імміграцію, які визначені Законом України «Про імміграцію» та Порядком №1983.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справі «Боррехаб проти Нідерландів» від 21.06.1988 та у справі «Каплан та інші проти Норвегії» від 24.07.2014, роз`єднання сім`ї без доведення таким заходом втручання досягнення мети - захисту національної, громадської безпеки, запобігання правопорушень чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, навіть за умови дотримання вимоги законодавства, не відповідає вимогам частини другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01 червня 2022 року №4520/95 про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянину Російської Федерації - ОСОБА_1 та зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації - ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків, які викладені у цьому рішенні.

Згідно з статтею статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи усні та письмові пояснення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 01 червня 2022 року №4520/95 про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянину Російської Федерації - ОСОБА_1 .

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації - ОСОБА_1 про надання дозволу на імміграцію в Україну, з урахуванням висновків суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.