Справа № 320/2050/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2050/22 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, яка передбачена частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати при звільненні позивачу компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також - не за цінами на 01.01.2021, встановленими розпорядженням Адміністрації Держприкордонслужби України від 29.01.2021 №13 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за все належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройний Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178 - без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, та за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.01.2021 розпорядженням Адміністрації Держприкордонслужби України від 29.01.2021 №13 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації»;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у липні 2017 року та підйомної роботи у вересні 2016 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу на оздоровлення у липні 2017 року та підйомної роботи у вересні 2016 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати при звільненні позивачу індексації грошового забезпечення за увесь період служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за увесь період служби з врахуванням виплачених сум;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 22.07.2021 по день винесення рішення судом;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 50 000,00 грн в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язано Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка передбачена частиною 2 статті 15Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Визнано протиправними дії Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у липні 2017 року та підйомної роботи у вересні 2016 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

Зобов`язано Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення у липні 2017 року та підйомної роботи у вересні 2016 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправними дії Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за увесь період служби.

Зобов`язано Окремий контрольно-пропускний пункт «Київ» Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за увесь період служби з врахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представником Військової частини НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до позивача на момент звільнення не могли застосовуватись положення п. 2 статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки пункт 1 глави 9 розділу 5 Інструкції 558 чітко визначено, що грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше, натомість як позивач такої вислуги мав 07 років 05 місяців 12 днів; додаткова грошова винагорода, не входить до складу місячного грошового забезпечення та відповідно не враховується при розрахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення.

Відповідач зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою №889, не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, передбачена статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає свої дії щодо проведення виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченою ПКМУ №889 від 22.09.2010 законними та вчиненими відповідно до приписів діючого на той час законодавства.

У зв`язку з тим, що в бюджет Адміністрації Державної прикордонної служби України станом на листопад 2018 року кошти на проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовцям у 2016 - 2018 роках не надходили, відповідач вважає, що правових підстав для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за 2015 - 2018 роки позивачу відсутні.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України, наказом начальника Окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України від 22.07.2021 №300-ос «По особовому складу» припинено (розірвано) контракт та виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення штаб-сержанта ОСОБА_1 (П-019231), інспектора прикордонної служби 2 категорії групи силової підтримки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А). звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».

Відповідно до вказаного наказу, зокрема, вислуга років на 22 липня 2021 року становить: календарна: 07 років 05 місяців 12 днів; пільгова: 05 років 00 місяців 12 днів; всього: 12 років 05 місяців 24 дні.

На адвокатський запит від 14.09.2021 №3/09-21-аз щодо виплаченого грошового забезпечення, відповідач листом від 28.09.2021 №11/5235-21-вих повідомив, що заборгованість з боку Військової частини НОМЕР_1 в частині виплати компенсації за неотримане речове майно станом на 27.09.2021 становить 24 539,03 грн. Після надходження фінансування на рахунок військової частини, виплата грошової компенсації буде здійснена на розрахунковий рахунок позивача.

За період проходження служби в ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 21.09.2016 по 30.11.2018 індексація не нарахована та не виплачена. Разом з тим, відповідач повідомив, що з метою уточнення інформації стосовно нарахування та виплати індексації грошовий коштів за період до 2016 року, військовою частиною направлено запит до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України. Враховуючи зазначене, розрахунок буде надано додатково, у вигляді довідки.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати при звільненні позивачу компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також - не за цінами на 01.01.2021, встановленими розпорядженням Адміністрації Держприкордонслужби України від 29.01.2021 №13 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації» та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за все належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно, суд зазначив, що позивачу у грудні 2021 року було нараховано 24 539,03грн та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, а отже суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач діяв в межах чинного законодавства України, а отже позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у липні 2017 року та підйомної роботи у вересні 2016 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу на оздоровлення у липні 2017 року та підйомної роботи у вересні 2016 року, суд зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, включається до складу сум грошового забезпечення, з якого нараховується та виплачується грошова допомога на оздоровлення. Таким чином, позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати при звільненні позивачу індексації грошового забезпечення за увесь період служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за увесь період служби з врахуванням виплачених сум, суд зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що з 21.09.2016 по 30.11.2018 позивачу індексація грошового забезпечення не виплачувалась. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 22.07.2021 по день винесення рішення судом, суд дійшов висновку про передчасність таких вимог, позаяк, наразі остаточний розрахунок з позивачем не проведено, а тому суд не здійснює захист прав особи на майбутнє.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 50 000,00 грн в якості відшкодування завданої моральної шкоди, суд зазначив, що під час розгляду справи позивачем не представлено належних доказів заподіяння йому неправомірними та винними діями відповідача шкоди, що є необхідною умовою відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

За приписами частин 1 та 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений зі служби у Окремому контрольно-пропускному пункті «Київ» Державної прикордонної служби України 22 липня 2021 року, в той же час, останній звернувся до суду з даним позовом у лютому 2022 року.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даними позовними вимогами.

Так, у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Також, в постанові від 07 вересня 2023 року по справі № 160/914/23 Верховний Суд дійшов висновку, що у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений у частині п`ятій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і становить один місяць (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів).

З огляду на викладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права внаслідок чого, відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню та дані позовні вимоги слід залишити без розгляду. В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року апеляційним судом не переглядається, позаяк сторонами не оскаржується.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 02 травня 2024 року у справі № 420/26754/23.

Відповідно до частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Приписи пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, зміст яких зазначено вище.

Частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Виходячи з наведеного, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами та не наведенням поважних причин пропуску такого строку, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та залишення позовних вимог в даній частині без розгляду.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги в частині задоволених позовних вимог слід залишити без розгляду.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року в частині задоволених позовних вимог - скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан