Справа № 580/6161/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6161/24 Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у винесені рішення від 05.06.2024 №95 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з додатковим зниженням пенсійного віку за заявою від 29.05.2024 №1314 та його дії з обчислення загального, пільгового та понаднормативного стажу позивача з порушенням приписів пенсійного законодавства;

2) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в обчислення загального, пільгового та понаднормативного стажу позивача з порушенням приписів пенсійного законодавства;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області скасувати в повному обсязі прийняте ним рішення від 05.06.2024 №95 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком та призначити йому з 29.05.2024 згідно заяви позивача №1314 пенсію за віком на пільгових умовах з додатковим зниженням пенсійного віку, передбаченого частиною 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області:

- включити до складу загального страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1990 по 30.06.1993 за денною формою у Черкаському середньому професійно-технічному училищі №17, на підставі диплому серія НОМЕР_1 від 30.06.1993 за реєстраційним №640 та виписки до нього за №628041 про підсумкове оцінювання за час навчання;

- зарахувати всі періоди роботи позивача в зоні відчуження ЧАЕС до складу страхового стажу у полуторному розмірі починаючи з 01.01.2004, а саме: з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 31.07.2019, та з 01.08.2019 по 31.08.2023 на підставі довідок №55/1/23 від 18.10.2023 та №1-02-76/1-218 від 18.10.2023, виданими Державним спеціалізованим підприємством «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», за встановленими формами №122 (затвердженою Постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях №122 від 09.03.1988) і Додаток №5 (відповідно до Постанови КМ України №920 від 05.07.2006);

- обчислити доплату позивачу за понаднормативний стаж, зарахувавши до складу понаднормативного стажу весь стаж, що перевищує мінімально встановлений поріг у 15 років, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року в частині відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області скасувати в повному обсязі прийняте ним рішення №95 від 05.06.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком та призначити позивачу з 29.05.2024 згідно з його заявою №1314 пенсію за віком на пільгових умовах з додатковим зниженням пенсійного віку, передбаченого ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також задовольнити позовні вимоги в цій частині.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року просить залишити без змін.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано, що позивач має право на призначення пенсії за Списком №1 після досягнення 50-річного віку згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та із додатковим зменшенням цього віку на два роки за правилами ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особа, що має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просить відмовити в її задоволенні, оскільки, як правильно зазначив суд, з урахуванням права на зменшення пенсійного віку на два роки позивач набуде після досягнення 50 років з урахуванням того, що він є особою, евакуйованою з інших територій зони відчуження у 1986 році.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що пенсійний вік за бажанням особи може бути зменшено тільки за однією підставою, передбаченою ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відтак право на пенсію за віком позивач набуде із досягненням 50-річного віку.

Щодо поданої позивачем відповіді на відзив колегія суддів зазначає, що заявами по суті справи під час апеляційного провадження є апеляційна скарга та відзив на неї.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до осіб, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (категорія 2), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Черкаською обласною державною адміністрацією.

29.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі ч. 1 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також просив зарахувати весь фактично відпрацьований шкідливий стаж за Списком №1 у «полуторакратному розмірі» за період з 21.07.1995 по 31.08.2023 включно.

За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке рішенням від 05.06.2023 №95 відмовило у призначенні ОСОБА_1 пенсії з підстав відсутності необхідного пенсійного віку.

Про прийняття цього рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило ОСОБА_1 листом від 06.06.2024 №1000-0212-8/95925.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправним, оскільки ОСОБА_1 має право на призначення пенсії із загальним зниженням пенсійного віку на 12 років, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив та зазначив, зокрема, що за нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлене інше, а відтак позивач має право на призначення пенсії із загальним зменшенням пенсійного віку на 10, а не 12 років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У свою чергу, статтею 15 указаного Закону передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, евакуйованим з інших територій зони відчуження у 1986 році, - на 8 років.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом, визначеним у статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія із зниженням пенсійного віку призначається за умовами, передбаченими або Законом України «Про пенсійне забезпечення», або Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Одночасне застосування зменшення пенсійного віку за нормами обох указаних вище законів їх нормами не передбачено.

За змістом вже згаданих вище приписів ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чоловікам, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 10 років і більше, вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею. Відтак законодавець не передбачив поширення вказаного нормативного припису на іншу, ніж стаття 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» норму.

Отже, наявність у ОСОБА_1 пільгового стажу за списком №1 більше 20 років дає у спірному випадку йому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку:

- за нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» безвідносно до загального стажу роботи загалом на 10 років, з яких 8 років як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, евакуйованого з інших територій зони відчуження у 1986 році та 2 роки як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, який відпрацював 10 років і більше на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1;

- за нормами п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.06.2023 №95, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недосягненням останнім 50 років станом на 29.05.2024, є обґрунтованим і таким, що відповідає нормативному регулюванню спірних правовідносин.

Таким чином висновки суду першої інстанції про необґрунтованість відповідної частини позовних вимог відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Щодо іншої частини позовних вимог судова колегія зазначає, що правильність висновків Черкаського окружного адміністративного суду у відповідній частині учасниками справи під сумнів не ставилася, ними не оскаржувалася, а відтак в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України вони перебували поза межами апеляційного перегляду.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна