Справа № 360/760/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року справа №360/760/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 р. у справі № 360/760/24 (головуючий І інстанції К.О. Пляшкова ) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 серпня 2022 року та інших додаткових виплат із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 20 серпня 2022 року та інші додаткові виплати із застосуванням розрахункової величини при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

- визнати протиправними дії відповідача стосовно утримання з доходів позивача військового збору в період його залучення до заходів національної безпеки та оборони;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу утримані з його грошового забезпечення розміри військового збору за період його залучення до заходів національної безпеки та оборони.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року позов задоволено частково, а саме суд:

Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року та інших виплат, що обчислюються із них, із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу) за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року.

Визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 по 23 лютого 2022 року та з 09 по 18 липня 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого військового збору з грошового забезпечення за період з 01 по 23 лютого 2022 року та з 09 по 18 липня 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Встановив ОСОБА_1 п`ятиденний строк з дня ухвалення рішення суду для подання доказів понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування скаржник посилається на те, що військовослужбовці Державної прикордонної служби України, з 24.02.2022 здійснюють заходи передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про державну прикордонну службу» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості.

Так, до введення в Україні режиму військового стану, чинним законодавством були передбачені пільги з оподаткування військовим збором відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, які розповсюджувалися на осіб, які беруть безпосередню участь: в антитерористичній операції; у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

На підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь, законодавством визначався відповідний перелік документів для підтвердження такого статусу. З 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, в Україні введено і діє воєнний стан.

Оскільки воєнний стан розпочався 24.02.2022, а норми Постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 №1161 не передбачали звільнення від оподаткування військовим збором в період воєнного стану військовий збір не компенсувався.

З урахуванням положень наведених нормативно правових актів скаржник зазначає, що військовий збір це в першу чергу загальнодержавний податок, який справляється з доходів фізичних осіб, має фіксовану ставку та тимчасовий характер.

Таким чином, з урахуванням викладеного рішення Луганського окружного адміністративного суду від від 31.08.2023 у справі №360/651/23 є необґрунтованим, прийнятим з не правильним застосуванням норм матеріального права, з порушення норм процесуального, судом першої інстанції не з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією посвідчення від 07 листопада 2022 року серії НОМЕР_2 .

Позивач в період з 30 жовтня 2017 року по 20 серпня 2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями довідки військової частини НОМЕР_1 від 30 липня 2024 року № 08/3589, військового квитка від 22 червня 2010 року серії НОМЕР_3 .

Також згідно із записами у пункті 20 військового квитка позивач:

брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області у складі військової частини НОМЕР_1 в період з 30 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року;

брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони на території Луганської області у складі військової частини НОМЕР_1 в період з 01 травня 2018 року по 23 лютого 2022 року.

Згідно з копією витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) від 17 серпня 2022 року № 2516-ОС позивача звільнено з військової служби за пунктом б (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у відставку без права носіння військової форми одягу.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2024 року № 574 про види грошового забезпечення, що нараховані ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року, грошове забезпечення позивача нараховувалося відповідно до пункту 4 Постанови № 704 з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які розраховувалися шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року, виходячи з розміру 1762 грн, та визначалися шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 даної Постанови.

Також дослідженням вказаної довідки встановлено, що позивачу, серед інших складових грошового забезпечення, нарахована:

винагорода за участь в ООС (на лінії бойового зіткнення): у травні 2020 року в сумі 1700,00 грн, у липні 2020 року 2833,33 грн, у грудні 2020 року 13600,00 грн, у січні 2021 року 8774,19 грн, у лютому 2021 року 9322,58 грн, у березні 2021 року 17000,00 грн, у квітні 2021 року 17000,00 грн, у травні 2021 року 17000,00 грн, у червні 2021 року 11516,13 грн, у липні 2021 року 15300,00 грн, у серпні 2021 року 17000,00 грн, у вересні 2021 року 4935,48 грн, у жовтні 2021 року 14166,67 грн, у листопаді 2021 року 17000,00 грн, у грудні 2021 року 17000,00 грн, у січні 2022 року 16451,61 грн, у лютому 2022 року 17000,00 грн;

винагорода за участь в ООС: у січні 2020 року в сумі 5870,97 грн, у лютому 2020 року 6500,00 грн, у березні 2020 року 6500,00 грн, у квітні 2020 року 6500,00 грн, у травні 2020 року 5850,00 грн, у червні 2020 року 4403,23 грн, у липні 2020 року 5416,67 грн, у серпні 2020 року 3983,87 грн, у вересні 2020 року 4822,58 грн, у жовтні 2020 року 6500,00 грн, у грудні 2020 року 7800,00 грн, у січні 2021 року 3145,16 грн, у лютому 2021 року 2935,48 грн, у липні 2021 року 650,00 грн, у жовтні 2021 року 433,33 грн, у січні 2022 року 209,68 грн, у березні 2022 року 5339,29 грн;

додаткова винагорода по ПКМ № 168 (30000): у березні 2022 року в сумі 5357,14 грн та 24193,55 грн, у квітні 2022 року 5806,45 грн, у травні 2022 року 30000,00 грн, у червні 2022 року 30000,00 грн, у липні 2022 року 30000,00 грн;

додаткова винагорода по ПКМ № 168 (70000): у квітні 2022 року в сумі 20806,45 грн, у травні 2022 року 53666,67 грн.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 серпня 2024 року № 580 щодо утримання та компенсації військового збору з грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року по 20 серпня 2022 року з нарахованого грошового забезпечення в загальній сумі 1346850,47 грн, утримано військовий збір в загальній сумі 20202,76 грн, загальна сума компенсації військового збору 12509,87 грн, зокрема:

у січні 2018 року з суми 11634,40 грн утримано військовий збір в сумі 174,52 грн, компенсовано за 28 діб в сумі 157,63 грн;

у лютому 2018 року з суми 11198,92 грн утримано військовий збір в сумі 167,98 грн, компенсовано за 21 добу в сумі 125,99 грн;

у березні 2018 року з суми 10732,59 грн утримано військовий збір в сумі 160,99 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 160,99 грн;

у квітні 2018 року з суми 11787,50 грн утримано військовий збір в сумі 176,81 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 176,81 грн;

у травні 2018 року з суми 11922,80 грн утримано військовий збір в сумі 178,84 грн, компенсовано за 27 діб в сумі 155,77 грн;

у червні 2018 року з суми 11342,15 грн утримано військовий збір в сумі 170,13 грн, компенсовано за 25 діб в сумі 141,78 грн;

у липні 2018 року з суми 19390,60 грн утримано військовий збір в сумі 290,86 грн, компенсовано за 25 діб в сумі 234,56 грн;

у серпні 2018 року з суми 11051,83 грн утримано військовий збір в сумі 165,78 грн, компенсовано за 27 діб в сумі 144,39 грн;

у вересні 2018 року з суми 11342,15 грн утримано військовий збір в сумі 170,13 грн, компенсовано за 27 діб в сумі 153,12 грн;

у жовтні 2018 року з суми 11757,59 грн утримано військовий збір в сумі 176,36 грн, компенсовано за 29 діб в сумі 164,99 грн;

у листопаді 2018 року з суми 12683,18 грн утримано військовий збір в сумі 190,25 грн, компенсовано за 17 діб в сумі 107,81 грн;

у грудні 2018 року з суми 11813,50 грн утримано військовий збір в сумі 177,20 грн, компенсовано за 13 діб в сумі 74,31 грн;

у січні 2019 року з суми 11515,15 грн утримано військовий збір в сумі 172,73 грн, компенсовано за 29 діб в сумі 161,58 грн;

у лютому 2019 року з суми 13778,18 грн утримано військовий збір в сумі 206,67 грн, компенсовано за 28 діб в сумі 206,67 грн;

у березні 2019 року з суми 14068,50 грн утримано військовий збір в сумі 211,03 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 211,03 грн;

у квітні 2019 року з суми 14211,60 грн утримано військовий збір в сумі 213,17 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 213,17 грн;

у травні 2019 року з суми 14182,25 грн утримано військовий збір в сумі 212,73 грн, компенсовано за 21 добу в сумі 144,11 грн;

у червні 2019 року з суми 13730,64 грн утримано військовий збір в сумі 205,96 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 205,96 грн;

у липні 2019 року з суми 14182,25 грн утримано військовий збір в сумі 212,73 грн, компенсовано на 11 діб в сумі 75,49 грн;

у серпні 2019 року з суми 11279,02 грн утримано військовий збір в сумі 169,19 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 169,19 грн;

у вересні 2019 року з суми 14182,25 грн утримано військовий збір в сумі 212,73 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 212,73 грн;

у жовтні 2019 року з суми 14182,25 грн утримано військовий збір в сумі 212,73 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 212,73 грн;

у листопаді 2019 року з суми 26617,06 грн утримано військовий збір в сумі 399,26 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 374,62 грн;

у грудні 2019 року з суми 21298,76 грн утримано військовий збір в сумі 319,48 грн, компенсовано за 28 діб в сумі 285,63 грн;

у січні 2020 року з суми 17381,23 грн утримано військовий збір в сумі 260,72 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 257,47 грн;

у лютому 2020 року з суми 18010,26 грн утримано військовий збір в сумі 270,15 грн, компенсовано за 29 діб в сумі 266,91 грн;

у березні 2020 року з суми 18010,26 грн утримано військовий збір в сумі 270,15 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 266,91 грн;

у квітні 2020 року з суми 18010,26 грн утримано військовий збір в сумі 270,15 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 266,91 грн;

у травні 2020 року з суми 19356,63 грн утримано військовий збір в сумі 290,35 грн, компенсовано за 21 добу в сумі 194,49 грн;

у червні 2020 року з суми 14904,60 грн утримано військовий збір в сумі 223,57 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 220,32 грн;

у липні 2020 року з суми 19525,29 грн утримано військовий збір в сумі 292,88 грн, компенсовано за 19 діб в сумі 177,43 грн;

у серпні 2020 року з суми 13345,07 грн утримано військовий збір в сумі 200,18 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 225,49 грн;

у вересні 2020 року з суми 14853,08 грн утримано військовий збір 222,80 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 222,80 грн;

у жовтня 2020 року з суми 17549,00 грн утримано військовий збір в сумі 263,24 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 263,24 грн;

у листопаді 2020 року з суми 11049,00 грн утримано військовий збір в сумі 165,74 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 165,74 грн;

у грудні 2020 року з суми 44636,97 грн утримано військовий збір в сумі 669,55 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 652,47 грн;

у січні 2021 року з суми 23299,67 грн утримано військовий збір в сумі 349,50 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 344,53 грн;

у лютому 2021 року з суми 25971,08 грн утримано військовий збір в сумі 389,57 грн, компенсовано за 28 діб в сумі 384,59 грн;

у березні 2021 року з суми 29824,52 грн утримано військовий збір в сумі 447,37 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 442,40 грн;

у квітні 2021 року з суми 30161,91 грн утримано військовий збір в сумі 452,43 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 446,20 грн;

у травні 2021 року з суми 30056,31 грн утримано військовий збір в сумі 450,84 грн, компенсовано за 21 добу в сумі 301,19 грн;

у червні 2021 року з суми 24361,24 грн утримано військовий збір в сумі 365,42 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 359,19 грн;

у липні 2021 року з суми 28792,93 грн утримано військовий збір в сумі 431,89 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 423,79 грн;

у серпні 2021 року з суми 29842,93 грн утримано військовий збір в сумі 447,64 грн, компенсовано за 9 діб в сумі 127,61 грн;

у вересні 2021 року з суми 30081,31 грн утримано військовий збір в сумі 451,22 грн, компенсовано за 27 діб в сумі 398,81 грн;

у жовтні 2021 року з суми 27865,33 грн утримано військовий збір в сумі 417,98 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 409,88 грн;

у листопаді 2021 року з суми 29842,93 грн утримано військовий збір в сумі 447,64 грн, компенсовано за 30 діб в сумі 439,54 грн;

у грудні 2021 року з суми 29302,90 грн утримано військовий збір в сумі 439,54 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 439,54 грн;

у січні 2022 року з суми 30090,57 грн утримано військовий збір в сумі 451,36 грн, компенсовано за 31 добу в сумі 451,36 грн;

у лютому 2022 року з суми 13799,45 грн утримано військовий збір в сумі 206,99 грн, компенсація не здійснювалась;

у березні 2022 року з суми 44459,64 грн утримано військовий збір в сумі 666,89 грн, компенсація не здійснювалась;

у квітні 2022 року з суми 40438,01 грн утримано військовий збір в сумі 606,57 грн, компенсація не здійснювалась;

у травні 2022 року з суми 100284,18 грн утримано військовий збір в сумі 1504,26 грн, компенсація не здійснювалась;

у червні 2022 року з суми 62426,21 грн утримано військовий збір в сумі 936,39 грн, компенсація не здійснювалась;

у липні 2022 року з суми 46770,50 грн утримано військовий збір в сумі 701,56 грн, компенсація не здійснювалась;

у серпні 2022 року з суми 46986,30 грн утримано військовий збір в сумі 704,79 грн, компенсація не здійснювалась;

у вересні 2022 року з суми 65675,78 грн утримано військовий збір в сумі 985,14 грн, компенсація не здійснювалась.

Вказана у вищеописаних довідках інформація також підтверджена копіями наявних в матеріалах справи архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2017-2022 роки.

Також відповідно архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2017-2022 роки встановлено, що окрім вказаної у довідці Військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2024 року № 574 інформації, в них наявна інформація про отримання позивачем у 2018-2019 роках винагороди за участь в ООС (2 лінія), а саме: у січні 2018 року в сумі 3500,00 грн, у лютому 2018 року 4064,52 грн, у березні 2018 року 3375,00 грн, у квітні 2018 року 4500,00 грн, у травні 2018 року 4500,00 грн, у червні 2018 року 3919,35 грн, у липні 2018 року 3750,00 грн, у серпні 2018 року 3629,03 грн, у вересні 2018 року 3919,35 грн, у жовтні 2018 року 4050,00 грн, у листопаді 2018 року 4209,68 грн, у грудні 2018 року 2550,00 грн, у січні 2019 року 1887,10 грн, у лютому 2019 року 4209,68 грн, у березні 2019 року 4500,00 грн, у квітні 2019 року 4500,00 грн, у травні 2019 року 4500,00 грн, у червні 2019 року 3048,39 грн, у липні 2019 року 4500,00 грн, у серпні 2019 року 1596,77 грн, у вересні 2019 року 4500,00 грн, у жовтні 2019 року 4500,00 грн, у листопаді 2019 року 4500,00 грн, у грудні 2019 року 10500,00 грн.

Відповідно копій особистих карток позивача за 2017-2022 роки встановлено перебування позивача у відпустках, а саме: з 29 січня по 02 лютого 2018 року (5 календарних днів); з 19 листопада по 18 грудня 2018 року (30 календарних днів); з 13 по 22 травня 2019 року (10 календарних днів); з 08 по 27 липня 2019 року (20 календарних днів); з 20 липня по 09 серпня 2020 року (20 календарних днів).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України Постановою № 704 затвердив, серед іншого, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (згідно з додатком 1).

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Проте, 21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова № 103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отож, на момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 було викладено в редакції змін, передбачених пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, станом на 01 березня 2018 року пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 - у зв`язку з прийняттям Постанови № 103 не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.

Кабінет Міністрів України постановою від 28 жовтня 2020 року № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 р. № 1644 і від 30 серпня 2017 р. № 704» виправив цю неузгодженість, виклавши, зокрема, примітку до додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень. ». В аналогічній редакції викладена також і примітка додатку 14 до Постанови № 704.

Проте з 29 січня 2020 року п. 6 Постанови № 103 (яким п. 4 постанови № 704 викладено у новій редакції) втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Відтак з дати ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тобто та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови № 103.

Текст примітки до додатку 1 до Постанови № 704 в цьому контексті суттєвого значення вже не має, адже акцентується головним чином на тексті пункту 4 Постанови № 704, а надто на розмірі розрахункової величини прожитковому мінімумі для працездатних осіб.

Наведене свідчить, що, у даному випадку, починаючи з 29 січня 2020 року, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, як правило, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року. Лише у тому разі, якщо розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб є меншим ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, для проведення відповідних розрахунків використовується величина, яка дорівнює 50 відсоткам розміру мінімальної заробітної плати.

Суд зазначає, що Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Проте, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі по тексту - Закон №294-IX), Закон №1082-IX, Закон №1928-IX та Закон України від 03 листопада 2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023» (далі -Закон № 2710-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022, 2023 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01 січня 2020 року набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 у справі № 160/1088/19).

З огляду на визначені в частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України правила, а також враховуючи на те, що положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону України Про Державний бюджет України із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду Верховним Судом у справі № 440/6017/21 (постанова від 02 серпня 2022 року).

Так, у постанові від 02 серпня 2022 року у наведеній справі Верховний Суд враховуючи наведені норми права дійшов таких правових висновків:

1) з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);

3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

У подальшому такий висновок був підтриманий Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2022 року у справі № 240/12647/21, від 27 лютого 2023 року у справі № 640/11131/21 від 10.01.2023 у справі № 120/8682/21-а, від 15.02.2023 у справі № 120/6288/21-а, від 27.03.2023 у справі №280/11480/21, від 07 червня 2023 року у справі № 340/2148/21, від 19 червня 2023 року у справі №380/17402/21, від 05 липня 2023 року у справі № 160/24227/21, від 28.02.2023 у справі № 380/18850/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 380/10075/21, від 27 березня 2023 року у справі №640/24075/20, від 04 квітня 2023 року у справі № 120/5264/22, від 31 серпня 2023 року у справі № 400/4063/22, 19 вересня 2023 року у справі № 280/4664/20, від 19 вересня 2023 року у справі № 160/15756/21, від 07 червня 2023 року у справі №340/2148/21, від 22 березня 2023 року у справі №340/10333/21,від 08 листопада 2023 року справа №420/26141/21, від 18 жовтня 2023 року справа № 200/5301/22, 21 вересня 2023 року справа № 420/5325/22, від 29 червня 2023 року справа №380/7813/22, від 06 листопада 2023 року справа № 300/1947/22, від 15 листопада 2023 року справа № 120/965/22-а, від 19 вересня 2023 року справа № 280/4664/20, від 27 липня 2023 року справа № 420/14418/22 тощо.

У цій справі позивач оспорює правомірність нарахування і виплати грошового забезпечення із застосуванням при обчисленні розміру посадового окладу та інших видів грошового забезпечення, розмір яких визначається виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12,13, 14 відповідно до п.4 ст.9 Закону України "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 р. №704.

Правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 2 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 (на яку є покликання у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21) відображена також у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, спір у якій подібно до цієї справи стосувався перерахунку і виплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 29 січня 2020 року по 6 листопада 2020 року відповідно до пункту 4 Постанови № 704 у зв`язку з ухваленням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18.

У справах, про які мовиться вище, правовий висновок Верховного Суду про те, що розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, побудований головним чином як випливає з їх змісту на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили.

Колегія суддів вважає, що правовий висновок Верховного Суду, викладений, у постанові від 2 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, та повторений у постановах, зокрема, від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21, від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, має бути врахований при застосуванні положень пункту 4 Постанови № 704 при вирішенні також і цієї справи.

Отже, грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) позивача, мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не «на 1 січня 2018 року».

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо утримання військового збору з доходів позивача, та зобов`язання нарахувати та виплати утримані з грошового забезпечення розміри військового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 9 Закону №2262-ХІ передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2262-ХІ, виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Згідно з п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

У відповідності до пп. 1.7 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України покладені на нього пунктом 1 Розділу II Прикінцеві положення Закону №548 обов`язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цим законом у двомісячний строк не виконав.

У Постанові Кабінету Міністрів країни від 30 грудня 2015 №1161 Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №650 від 22.08.2018) вказано наступне.

Відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України Кабінет Міністрів України постановлено:

Установити, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь: в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції; у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витягів з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення таких заходів.

Зазначені документи командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів), керівники установ, організацій та підприємств, у складі яких проходять службу чи працюють особи, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), подають до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків.

Суд зазначає, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.08.2018 у справі № 820/4770/16, від 31.07.2019 у справі №812/1962/17, від 06.02.2020 у справі №812/793/17, від 13.02.2020 у справі №360/2447/19, від від 20.07.2022 у справі №820/2720/17.

Так, Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі №820/2720/17 зазначив, що доходи військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, отримані у вигляді грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) з 09.09.2015 року на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором.

Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116/2018 вирішено ввести в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року "Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях".

Отже, з 24.02.2022 діє правовий режим воєнного стану, а не період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Отже, з 24.02.2022 по 08.07.2022 абзац другий пп. 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а грошове забезпечення, зокрема, військовослужбовців, підлягало оподаткуванню військовим збором.

Законом України від 19 червня 2022 року № 2308-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану, який набрав чинності 09.07.2022, підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 13-17, ст. 112) після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту: "У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації".

Тобто, змінами запроваджено, що не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення військовослужбовців тільки за час безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а не за весь час перебування на військові службі в період дії правового режиму воєнного стану.

Так, за даними архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2022 рік та довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 серпня 2024 року № 580 з грошового забезпечення позивача за лютий 2022 року в розмірі 13799,45 грн утриманий військовий збір в сумі 206,99 грн, проте відомості про здійснення його компенсації відсутні.

Згідно із записами у пункті 20 військового квитка позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони на території Луганської області у складі військової частини НОМЕР_1 в період з 01 травня 2018 року по 23 лютого 2022 року.

Оскільки позивач у лютому 2022 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (участь в ООС), він має право на компенсацію військового збору за період з 01 лютого по 23 лютого 2022 року за дні такої участі.

Таким чином враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідачем у спірний період утримувався з грошового забезпечення позивача військовий збір, суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання таких дій відповідача протиправними та як наслідок зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу утримане оподаткування у вигляді військового збору.

Подібна правова позиція викладена в судових рішеннях Верховного Суду від 16 вересня 2020 року справа №812/942/17, від 27 квітня 2020 року справа № 812/639/18, від 17 березня 2021 року справа №812/1471/16.

Також, за даними архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2022 рік та довідки Військової частини НОМЕР_1 від 14 серпня 2024 року № 580 з грошового забезпечення позивача за липень 2022 року в розмірі 46770,50 грн утриманий військовий збір в сумі 701,56 грн, проте відомості про здійснення його компенсації відсутні.

З архівних відомостей про грошове забезпечення позивача за 2022 рік, у серпні 2022 року за липень 2022 року позивачу нарахована додаткова винагорода по Постанові № 168 в сумі 30000,00 грн.

Проте, суд першої інстанції помилково виходив з того, що вказана винагорода у розмірі 30000грн. яка виплачувалась позивачу, у редакції на час виплати, виплачується з підстав безпосередньої участі особи в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

За приписами Постанови № 168 військовослужбовцям які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

При цьому, додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно виплачується на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Отже, матеріали справи не містять доказів, що позивач у липні 2022 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, отже, він не має права на компенсацію військового збору за період з 09 по 18 липня 2022 року, що зумовлює скасування рішення суду першої інстанції у цій частині з відмовою у задоволені позовних вимог у цій частині.

За положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до викладеного, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального прав, суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду у відповідній частині.

Керуючись ст. 311, 315, ч.. 3, 4 ст. 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 р. у справі № 360/760/24 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 р. у справі № 360/760/24 - скасувати в частині визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09 по 18 липня 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого військового збору з грошового забезпечення за період з 09 по 18 липня 2022 року за дні залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, прийняти нове судове рішення у цій частині, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 р. у справі № 360/760/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 15 січня 2025 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко