Справа № 420/13142/24
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 січня 2025 року

м. Київ

справа №420/13142/24

адміністративне провадження №К/990/1262/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Чиркіна С.М., суддів: Єзерова А.А., Стародуба О.П., перевіривши касаційну скаргу Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №420/13142/24 за позовом керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури, національностей, релігій та об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеська обласна державна (військова) адміністрація, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури, національностей, релігій та об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеська обласна державна (військова) адміністрація, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області та Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо невжиття заходів, спрямованих на розроблення та затвердження історико-архітектурного опорного плану історично населеного місця - м. Рені у складі генерального плану м. Рені;

зобов`язати Ренійську міську раду Ізмаїльського району Одеської області та Виконавчий комітет Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області вчинити дії відповідно до вимог законодавства, спрямовані на розроблення та затвердження в установленому порядку історико-архітектурного опорного плану історично населеного місця - м.Рені у складі генерального плану м. Рені.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 відкрито провадження у цій справі та постановлено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024, позов задоволено.

10.01.2025 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через систему «Електронний Суд» надійшла касаційна скарга Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на частину четверту та пункти 3 та 4 частини четверту статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу).

Скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували наступні норми матеріального права: частину другу статті 19, статтю 54 Конституції України; статтю 5 Закону України від 16.11.1992 № 2780-XII «Про основи містобудування»; статті 1, 3, 6, 32 Закону України від 08.06.2020 № 1805-III «Про охорону культурної спадщини»; статті 17 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності»; статті 31, 32 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні»; Закон України від 20.04.2004 № 1692-IV «Про затвердження Загальнодержавної програми збереження та використання об`єктів культурної спадщини на 2004-2010 роки»; пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 12 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318; пункти 1.1, 2, 34, 35, 43, 54-56, 57, 58, 60, 62-63, 76 Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 926; постанову Кабінету Міністрів України № 878 від 26.07.2001 «Про затвердження Списку історичних населених місць України»; пункти 2, 5 Порядку визначення населеного місця історичним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.07.2006 № 909, зокрема шляхом неправильного їх тлумачення.

По суті спірних правовідносин скаржник вважає, що закон не вимагає від Ренійської міської ради та Виконкому Ренійської міської ради розробити та затвердити історико-архітектурний опорний план історично населеного місця - місто Рені у складі генерального плану м. Рені в межах якого-небудь строку.

Скаржник звертає увагу, що як зазначено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, чинний генеральний план міста Рені існує.

Разом з цим, суди як першої, так і апеляційної інстанції не звернули увагу на те, що існуючий генеральний план м. Рені був розроблений та затверджений відповідно до вимог Закону України від 20.04.2000 № 1699-III «Про планування і забудову територій», який втратив чинність 12.03.2011, у зв`язку із набранням чинності Законом від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності».

В той же час, ані положення Закону України від 20.04.2000 № 1699-III «Про планування і забудову територій», ані положення жодного іншого акту законодавства, ніколи не передбачали необхідність розроблення історико- архітектурного опорного плану, ані окремо, ані одночасно із генеральним планами до набрання чинності Законом України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що генеральні плани населених пунктів, затверджені до набрання чинності цим Законом, є безстроковими.

На думку скаржника, визначений законодавством обов`язок розроблення історико-архітектурного опорного плану історичних ареалів населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України поширюється на той випадок, коли виникає потреба у розробленні нового генерального плану населеного пункту та такий генеральний план розробляється відповідно до вимог Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 926.

Відтак, оскільки генеральний план м. Рені був розроблений та затверджений в період дії Закону України від 20.04.2000 № 1699-III «Про планування і забудову територій» та станом на теперішній час є чинним, зазначені вимоги законодавства не є автоматично підставою для обов`язкового розроблення нового генерального плану м. Рені, з історико-архітектурним опорним планом історично населеного місця - м. Рені у його складі.

Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції передчасно прийшов до висновків про вчинення Ренійською міською радою та Виконкомом Ренійської міської ради протиправної бездіяльності, а також про можливість розробки та затвердження історико-архітектурного опорного плану міста Рені та внесення змін до існуючого генерального плану м. Рені не встановивши існування комплексного плану Ренійської міської територіальної громади, а в разі його відсутності - не перевіривши обставини, за яких він відсутній та не надавши належної оцінки цим обставинам.

Також скаржник зауважує, що станом на сьогодні питання територіальної належності територій, які знаходяться у середині Ренійської ТГ площею - 34 384 га, невирішене, тому поки не будуть внесені зміни до Розпорядження № 720-р Ренійська міська рада не зможе прийняти рішення про розроблення комплексного плану, а також розробити генеральний план адміністративного центру м. Рені зі складовою частиною історико-архітектурним опорним планом, оскільки це протирічитиме закону.

На обґрунтування покликання на пункт 3 частини четверту статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржник зазначає, що висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального права - частини четвертої статті 16 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 27 Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 926 у подібних правовідносинах відсутній.

На обґрунтування покликання на пункт 4 частини четверту статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції порушили норми процесуального права, а саме: частину другу ст. 2, частини п`яту та шосту статті 209, статтю 242, пункти 2 та 3 частини четвертої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого помилково прийшли до висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача.

Перевіривши касаційну скаргу та документи, додані до неї, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За приписами пункту 2 частини другої статті 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

На виконання пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційній скарзі зазначаються: підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною першою статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перешкоди для прийняття касаційної скарги до провадження Верховним Судом та відкриття касаційного провадження у цій справі відсутні.

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є покликання позивача на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: пункти 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші доводи касаційної скарги пов`язані із цими підставами.

Наведені скаржником аргументи потребують ретельної перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження, тому проаналізувавши підставу, на якій подано касаційну скаргу у цій справі, Верховний Суд вважає за необхідне здійснити касаційний перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024.

Керуючись статтями 248, 329, 334, 335, 338 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі № 420/13142/24 за позовом керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури, національностей, релігій та об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеська обласна державна (військова) адміністрація, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити необхідність додання до відзиву доказів надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Витребувати з Одеського окружного адміністративного суду матеріали справи №420/13142/24.

Копію ухвали суду разом з копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач: С.М. Чиркін

Судді: А.А. Єзеров

О.П. Стародуб