Справа № 240/33767/23
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 січня 2025 року

м. Київ

справа №240/33767/23

адміністративне провадження № К/990/1205/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Чиркіна С.М., суддів: Єзерова А.А., Стародуба О.П., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі № 240/33767/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив зобов`язати відповідача здійснити та виплатити компенсацію втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 згідно Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 відкрито провадження у цій справі та постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024, яке залишене без змін постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024, позов задоволено частково:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 на підставі Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати";

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини недоотриманої пенсії за період з 01.07.2021 по 30.06.2023 на підставі Закону України "Про компенсацію громадян втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати";

у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

09.01.2025 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 3 частини четвертої та підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу).

Скаржник вважає, що спірні правовідносини між позивачем та Головним управління Пенсійного фонду України у Житомирській області вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Також, враховуючи, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати пенсії з 01.07.2021 по 30.06.2023 (за минулий час) у терміни визначені Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/4099/23, суд позбавлений права повторно зобов`язати вчинити дії та встановити право, яке вже визначене в резолютивній частині судового рішення у справі№ 240/4099/23.

На думку скаржника, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає критерію захисту порушеного права в порядку позовного провадження, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області відсутні, такі вимоги не можуть бути самостійним предметом позову і повинні розглядатися не в позовному провадженні.

Натомість в межах даної справи позивач може звернутися до суду шляхом подання

відповідної заяви у відповідності до положень до частини першої статті383 Кодексу адміністративного судочинства України або

у порядку передбаченому Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Скаржник наголошує, що виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати здійснюється в день виплати основної суми доходу, проте сума заборгованості у розмірі 46 603,68 грн за рішенням суду у справі №240/4099/23 не виплачена, тому не можна вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, що у свою чергу свідчить про відсутність однієї із обов`язкових умов, за наявності якої можлива виплата суми компенсації.

Перевіривши касаційну скаргу та документи, додані до неї, суд приходить до наступного висновку.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Як встановлено вище, як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 3 частини четвертої та підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на значну кількість спорів.

Натомість скаржник лише покликається на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Також твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для нього не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги у цій справі в якусь особливу категорію спорів.

Оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення.

Отже, суд приходить до висновку, що скаржником не обґрунтовано наявність підстав касаційного оскарження, зазначених у касаційній скарзі.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд вважає, що скаржник не довів наявність підстав, вказаних у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у цій справі.

Водночас оскаржувані судові рішення прийняті з врахуванням висновків Верховного Суду викладених у постановах від 09.06.2021 у справі № 240/186/20 про те, що саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

До того ж, висновки судів попередніх інстанцій у цій справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.04.2021 у справі № 465/322/17, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, від 29.04.2020 у справі № 420/2093/16-а, від 16.12.2020 у справі № 521/21718/16-а.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2024 у справі № 240/33767/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач: С.М. Чиркін

Судді: А.А. Єзеров

О.П. Стародуб