Справа № 580/11494/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року справа № 580/11494/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористані лні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2021 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивач) з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необхідності нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016 і 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016 і 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Обгрунтовуючи позовну заяву позивач вказав, що проходив військову службу в Збройних Силах України. в тому числі у ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , реорганізованому у 2020 році в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 02.03.2015 по 01.11.2017 та має статус ветерана війни учасника бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 10.07.2015. У зв`язку з цим відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». має право на пільги, встановлені для ветеранів війни-учасників бойових дій, зокрема на щорічну додаткову відпустку за 2015, 2016 та 2017 роки. Вказує, що відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення його з військової служби йому повинна бути виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні зазначеної відпустки. Після звільнення з військової служби позивач звернувся до відповідача із заявою провести розрахунки по виплаті грошової компенсації за 42 календарних дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, проте відповідач листом від 17.11.2021 №6/7/858 відмовив у задоволенні заяви, пославшись на лист юридичного департаменту Міністерства оборони України від 03.10.2019 №298/5/2867 про можливість здійснення виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій з урахуванням пункту 3 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №620/4218/18 на підставі відповідного рішення суду після набрання ним законної сили.

Вважає відмову відповідача протиправною та просить позов задовольнити.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Нужної А.Г. позовна заява прийнята до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Розпорядженням Черкаського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 №145 справа передана на повторний автоматизований розподіл, за результатами якого справа розподілена судді Руденко А.В.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 справи прийнята до провадження суддею Руденко А.В.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 провадження у справі зупинено до припинення в Україні воєнного стану.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 23.03.2024 провадження у справі поновлено.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач у справі ОСОБА_1 проходив військову службу з 02.03.2015 та наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 27.09.2017 №349 звільнений з військової служби в запас за підпунктом «б» пункту 1 (за станом здоров`я) відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 01.11.2017 №247 позивач з 01 листопада 2017 року виключений із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 і всіх видів забезпечення.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 10.07.2015 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (правонаступник ІНФОРМАЦІЯ_5 ) із зверненням про виплату індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016 та 2017 роки.

Листом від 17.11.2021 №6/7/858 відповідач повідомив, що відповідно до п. 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до прийняття рішення про демобілізацію, надання військовослужбовцям додаткових відпусток, в тому числі відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється. Відповідно, при звільненні з військової служби грошова компенсація за ненадані під час особливого періоду дні додаткових і соціальних відпусток (в тому числі військовослужбовцям-учасникам бойових дій) не виплачується. Згідно листа Юридичного департаменту Міністерства оборони України від 25.10.2019 №298/5/2867 при зверненні осіб, звільнених з військової служби та в установленому порядку виключених зі списків особового складу установи, рекомендовано врахувати п. 3 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2019 по справі №620/4218/18 та здійснювати виплату компенсації на підставі відповідних рішень суду після набрання ними законної сили.

Не погодившись з відмовою у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (надалі за текстом - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі за текстом - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (надалі за текстом - Закони № 3543-XII та №1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки».

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Верховний Суд розглянув зразкову адміністративну справу № 620/4218/18 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та прийняв рішення від 16.05.2019, яким:

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 жовтня 2018 року;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 жовтня 2018 року.

У рішенні у зразковій справі Верховний Суд зробив висновок, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Суд вважав, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Справа, що розглядається, є типовою справою, оскільки відповідає ознакам, зазначеним у зразковій справі №620/4218/18, а тому відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, підлягають обов`язковому застосуванню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Як убачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем у листі від 17.11.2021 №6/7/858, при звільненні з військової служби грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій позивачу за 2015-2017 роки не нараховувалась та не виплачувалась, у зв`язку з чим бездіяльність відповідача є протиправною.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надавши оцінку письмовим доказам, наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 р. по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО