Справа № 260/5267/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/5267/24 пров. № А/857/27912/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Слободян І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року, що ухвалене суддею Маєцькою Н.Д, у м. Ужгороді в порядку письмового провадження у справі № 260/5267/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу від 13.08.2024 у виконавчому провадженні № 74800108.

02 жовтня 2024 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким в задоволенні позову відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 вересня 2023 року № 308/10070/22 без поважних причин.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Таку позицію обґрунтовує тим, що суд не з`ясував причин, через які позивач не зміг виконати рішення суду, внаслідок чого прийняв помилкове рішення про відмову в задоволенні позову .

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 12 вересня 2023 року Ужгородський міськрайонний суд у справі № 308/10070/22 прийняв рішення, яким зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні орендованою ОСОБА_2 земельною ділянкою кадастровий номер :12:011:0058, площею 0,3015 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме здійснити демонтаж та вивезення із земельної ділянки за кадастровим номером :12:011:0058, площею 0,3015 належних йому тимчасової споруди (павільйону) та огорожі паркану.

26 березня 2024 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області видав виконавчий лист в справі № 308/10070/22.

18 квітня 2024 року старший державний виконавець Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі відкрив виконавче провадження № 74800108 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08 квітня 2024 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області у справі № 308/10070/22.

24 липня 2024 року державний виконавець здійснив виїзд за адресою: с. Кінчеш, вул. Фізкультурна, буд. 2 та зафіксував факт невиконання рішення суду, про що склав відповідний акт.

13 серпня 2024 року старший державний виконавець Ужгородського відділу Державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області прийняв постанову про накладення штрафу у сумі 1700,00 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правовідносини щодо примусового виконання судового рішення врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон №1404-VIII).

Згідно зі статтею 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі статтею 63 Закону № 1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин, виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, відповідно до наведених вище правових норм, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Позивач зазначає, що не виконав рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2024 року у справі № 308/10070/22 через те, що рішення є незрозумілим в тій частині, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться багато тимчасових споруд, а в рішенні не ідентифіковано приналежність особам тимчасових споруд та огорожі (паркану).

Однак, доказів на підтвердження того, що позивач (боржник у виконавчому провадженні) звертався у межах справи № 308/10070/22 із заявою про роз`яснення судового рішення суду позивач не надав.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із вказаними твердженнями позивача, оскільки, у рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 вересня 2024 року у справі № 308/10070/22 зазначено «зобов`язати ОСОБА_1 здійснити демонтаж та вивезення із земельної ділянки за кадастровим номером :12:011:0058, площею 0,3015 належних йому тимчасової споруди (павільйону) та огорожі паркану», тобто вказано дані, які дозволяють ідентифікувати об`єкти демонтажу.

За цих обставин апеляційний суд вважає, що позивач не виконав судове рішення без поважних причин, а тому відповідач правомірно наклав на позивача штраф за невиконання судового рішення.

Цей висновок є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 260/5267/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 14.01.2025 року