Справа № 460/5079/24
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/5079/24 пров. № А/857/30983/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові заяву ОСОБА_1 про відвід суддів головуючого судді Носа С.П. та суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М. у справі № 460/5079/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дій протиправними, скасування вимоги, зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просив:

-визнати дії суб`єкта владних повноважень протиправними та скасувати вимогу про необхідність сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-0237-1700 від 05.02.2024;

-зобов`язати відповідача зарахувати у рахунок майбутніх платежів з сплати єдиного податку безпідставно стягнуту з позивача 04.04.2024 суму у розмірі 1664,61 грн, зробивши відповідний перерахунок, та виконати відповідні коригування сум в особистому кабінеті платника податків позивача ОСОБА_1 ;

-стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 3000000 (три мільйони) грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року залишено без руху.

09 грудня 2024 року скаржник звернувся до суду із заявою про відвід головуючого судді Носа С.П. та суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М. від розгляду справи № 460/5079/24, за наслідками розгляду якої ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2025 року її визнано необґрунтованою.

Розглядаючи питання про відвід головуючого судді Носа С.П. та суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М. у справі № 460/5079/24, колегія суддів суду апеляційної інстанції виходить з наступного.

Доводи заяви ОСОБА_1 зводяться до помилкового застосуванні суддею Носом С.П. при ухваленні процесуального рішення у справі норм Закону України "Про судовий збір". Заявник покликаючись на на ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо гарантій справедливого розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів від 01.01.2001, п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про незалежність судової влади №8 від 13.06.2007, ст.56 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016, зазначає про наявність підстав для відводу головуючого судді Носа С.П. та суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М. у зв`язку із виникненням в учасника справи сумніву в об`єктивному розгляді справи. Зокрема як обставини, що викликають сумнів в об`єктивності судді Восьмого апеляційного адміністративного суду Носа С.П. заявник зазначає про вчинення суддею дій з обмеження доступу скаржника до правосуддя. Вважає, що відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України судді Восьмого апеляційного адміністративного суду головуючого судді Носа С.П. та суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М. підлягають відводу від розгляду справи № 460/5079/24.

Так, статтею 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України Про судоустрій і статус суддів кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.11.2006 у справі Білуха проти України зазначив, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Відповідно до вимог ч.7 ст.56 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддя зобов`язаний, зокрема, своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, а також дотримуватися правил суддівської етики.

Серед Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23), які мають на меті встановлення стандартів етичної поведінки суддів, зазначено об"єктивність судді, яка є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів встановлено, що на застосування принципу обєктивності, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи, зокрема в тому випадку, коли у сторони могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з ч.3 ст.39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим.

Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтею 36 КАС України. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.40 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Дослідивши наведені заявником доводи, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, формальними та такими, що не можуть бути прийняті судом до уваги.

Оскільки ОСОБА_1 не надано жодних доказів про наявність обставин прямої чи опосередкованої заінтересованості головуючого судді Носа С.П. та суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М. в результаті розгляду справи № 460/5079/24 та наявність інших обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості або об`єктивності, колегія суддівсуду апеляційної скарги приходить до висновку про відсутність передумов для його відведення від розгляду справи.

Також, в силу приписів, визначених ч.4 ст.36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Слід зазначити, що в разі застосування судом правових наслідків неусунення виявленого недоліку апеляційної скарги, скаржник не позбавлений можливості його оскарження із висловленням заперечень на ухвалу, яка не підлягає окремому оскарженню, в разі незгоди із змістом такої ухвали.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду.

Зокрема, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах «Piersac vs Belgium», «Grieves vs UK»). Крім того, відповідно до принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі «Le Comte, Van Leuven» i «De Meyere vs Belgium», суд має бути неупередженим і безстороннім.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» а у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Таким чином, не є підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Будь-яких інших підстав, передбачених статтями 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України, які б перешкоджали головуючому судді Носу С.П. та суддям Кухтею Р.В., Шевчук С.М. брати участь у розгляді цієї справи, колегією суддів суду апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява про відвід задоволенню не підлягає.

Дане питання розглянуто судом у порядку письмового провадження, враховуючи наявність передбачених ч.8 ст.40 Кодексу адміністративного судочинства України умов для такого розгляду.

Керуючись статтями 36, 37, 40, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Носа С.П. та суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М. у адміністративній справі № 460/5079/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний