Справа № 500/6917/24
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6917/24

15 січня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

ОСОБА_1 (далі - позивачка), в інтересах якої діє адвокат Медведєва Яна Валеріївна, звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому просила, ухвалити рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 23.09.2024 № 78 про відмову у перерахунку (поновленні) пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за віком з 01.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є пенсіонером та отримувала пенсію за віком з 17.09.2001. В 2021 році позивачка виїхала за межі України та тимчасово проживає в Турецькій Республіці. Виплата пенсії позивачці була припинена. На адвокатський запит Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомлено позивачку, що після неотримання пенсії протягом шести місяців підряд, з 01.05.2021 виплату їй пенсії припинено з 01.11.2021 відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV та зазначено перелік документів, які подаються до заяви про призначення/перерахунку пенсії.

04.10 2024 засобами поштового зв`язку на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, адвокатом Медведєвою Я.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , була відправлена заява, складена та підписана позивачкою, про призначення/перерахунок пенсії із усіма необхідними документами. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відмовлено у призначенні/поновленні пенсії у зв`язку із відсутністю усіх необхідних документів, що і слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому представник не погоджується з позовними вимоги та вважає їх безпідставними. В обґрунтування заперечень вказав, що для поновлення пенсії до заяви про призначення/перерахунок пенсії додаються:

- копія документа/документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, реєстрацію їх місця тимчасового проживання/перебування за кордоном (з перекладом);

- оригінал документу про посвідчення факту, що фізична особа є живою (з перекладом);

- копія паспорта громадянина України.

За результатами розгляду заяви позивача встановлено, що у сканованій копії паспорта відсутня інформація про місце реєстрації позивачки, відсутній оригінал документа про посвідчення факту, що фізична особа є живою (наявний тільки переклад), відсутня копія документу/документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця. Таким чином, у пенсійного органу немає підстав для поновлення виплати пенсії позивачу, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (арк. справи 17 - 21).

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 25.11.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали суду від 25.11.2024 про відкриття провадження у справі доставлено відповідачу через електронний кабінет 25.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.09.2001 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як отримувачка пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 07.11.2001 (арк. справи 10 зворот).

В 2021 році позивачка виїхала за межі України та тимчасово проживає в Турецькій Республіці. Виплата пенсії позивачці була припинена.

У відповідь на адвокатський запит представника позивачки адвоката Медведєвої Яни Валеріївни щодо причин припинення виплати пенсії позивачці, листом від 23.08.2024 № 2600-0202-8/164776 Головне правління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що після неотримання пенсії протягом шести місяців підряд, з 01.05.2021 виплату їй пенсії припинено з 01.11.2021 відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV та зазначено перелік документів, які необхідно подати до заяви про призначення/перерахунку пенсії, а саме:

- копія документа/документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, реєстрацію їх місця тимчасового проживання/перебування за кордоном (з перекладом);

- оригінал документу про посвідчення факту, що фізична особа є живою (з перекладом);

- копія паспорта громадянина України.

В разі переведення виплати пенсії на банківську установу також надаються банківські реквізити установи банку на території України. Додані до заяви про призначення (поновлення) копії документів повинні бути засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально (арк. справи 7 зворот).

04.10 2024 засобами поштового зв`язку на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, адвокатом Медведєвою Я.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , була відправлена заява від 23.09.2024 (арк. справи 11), складена та підписана позивачкою, про призначення/перерахунок пенсії із усіма необхідними документами, а саме:

- копія паспорта ОСОБА_1 1,2 сторінки (вірність копії з оригіналом документа засвідчена в посольстві України в Турецькій Республіці 17.09.2024);

- оригінал свідоцтва, що особа є живою, від 17.09.2024 посвідченого другим секретарем з консульських питань Посольства України в Турецькій Республіці;

- дозвіл на тимчасове проживання в Турецькій Республіці (з перекладом на українську мову),

- банківські реквізити ОСОБА_1 .

Перелік доданих до вказаної заяви документів підтверджується описом вкладень до поштового відправлення 120 (арк. справи 8 зворот).

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.09.2024 (дата вказана у рішенні) № 78 позивачці відмовлено відмовлено у призначенні/поновленні пенсії у зв`язку із відсутністю усіх необхідних документів (арк. справи 10).

У відповідності до вказаного рішення за результатами розгляду заяви відповідачем встановлено:

- в сканованій копії паспорта відсутня інформація про місце реєстрації позивачки;

- відсутній оригінал документа про посвідчення факту, що фізична особа є живою (наявний тільки переклад);

- відсутня копія документу/документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця.

Позивачка не погодившись з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.09.2024 № 78.20241, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулась до суду із цим позовом.

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі по суті є рішення відповідача про відмову у перерахунку/поновленні виплати пенсії за віком відповідно статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).

Преамбулою Закону № 1058-IV визначено, що він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За правилами статті 1 Закону № 1058-IV пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 7 № 1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Згідно пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 51 Закону № 1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Республікою Туреччина стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з положеннями даного рішення оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, за своїм змістом рішення Конституційного Суду України надає висновок щодо неконституційності положень Закону № 1058-ІV стосовно пенсіонерів, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Внаслідок його ухвалення у таких осіб відновилось право на отримання призначеної пенсії, а у органів Пенсійного фонду України відновився обов`язок поновити виплату такої пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Судом встановлено, що у 2001 році позивачка виїхала на постійне місце проживання у Республіку Туреччина .

З 01.11.2021 позивачці припинено виплату пенсії.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Отже, порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону № 1058-IV з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від місця проживання особи.

Так, положення Закону № 1058-IV регулюють питання припинення та поновлення виплати пенсії. Так, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється зокрема, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд (пункт 4 частини першої статті 49 Закон № 1058-IV).

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статті 46 цього Закону.

Статтею 46 Закон № 1058-IV визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Такий висновок суду також узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 19.05.2015 у справі № 21-168а15, від 06.10.2015 у справі № 608/1189/14-а, позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.09.2018 у справі № 754/3047/17.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав і, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Водночас, відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 в справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні (перерахунку/поновленні) пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення (перерахунок/поновлення).

З матеріалів справи слідує, що відповідач в обґрунтування законності рішення про відмову у поновленні пенсії визначив наступні підстави:

- в сканованій копії паспорта відсутня інформація про місце реєстрації заявника;

- відсутній оригінал документа про посвідчення факту, що фізична особа є живою (наявний тільки переклад);

- відсутня копія документу/документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця.

З приводу чого, суд зазначає наступне.

Процедуру прийому і розгляду заяв про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, прийняття за ними рішень та виконання прийнятих рішень визначає Порядок провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання затверджений наказом міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2016 № 816, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.09.2016 за № 1241/29371 (далі - Порядок) та розроблений відповідно до Законів України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Положеннями пункту 4 розділу IV Порядку визначено, що у разі прийняття рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання територіальний орган ДМС у строк не пізніше п`яти робочих днів інформує заявника про прийняте рішення та строк його дії, а також про те, що заявнику необхідно зняти з реєстрації своє місце проживання в Україні.

Таким чаном, для оформлення постійного проживання за кордоном, а саме у Республіці Туреччина позивачка оформила зняття з реєстрації з останнього місця проживання у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому посилання відповідача на відсутність у паспорті інформації про зареєстроване місце реєстрації позивачки є безпідставними, та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Водночас, відповідач вказав на відсутність оригіналу документа про посвідчення факту, що фізична особа є живою (наявний тільки переклад). Однак, як слідує з матеріалів справи до заяви був доданий оригінал свідоцтва, складений в Посольстві України в Турецькій Республіці українською мовою, яке зареєстроване в реєстрі за №570/1214, а тому доводи відповідача про наданий позивачкою виключно переклад такого документа без подання його оригіналу є безпідставними з огляду на таке.

Порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України визначається Положенням про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України затверджений наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 № 142/5/310 зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2004 за № 1649/10248 (далі - Положення) розроблене відповідно до Закону України "Про нотаріат", Цивільного та Сімейного кодексів України, глави XI Консульського статуту України.

Відповідно до пункту 1.2. Положення вчинення нотаріальних дій покладається на консульських посадових осіб (далі - консул), які працюють в дипломатичних представництвах та консульських установах України.

Консулами вчинюються такі види нотаріальних дій, зокрема посвідчується факт, що фізична особа є живою (підпункт 9 пункту 1.3 глави 1 Положення).

При цьому, згідно з пунктом 1.7. Положення мова нотаріального діловодства визначається у відповідності до статті 10 Конституції України та Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Якщо особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй консулом або перекладачем у письмовій або усній формі, про що зазначається в посвідчувальному написі.

У свою чергу, після переїзду на місце постійного проживання в Республіку Туреччина, позивачкою отримано дозвіл на проживання Серія/номер НОМЕР_3 , а тому наявність у неї документа про отримання тимчасового захисту або статусу біженця не передбачена.

При цьому, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

В даному випадку, відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати без повернення до України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що існуючі норми матеріального права, не повинні тлумачитися Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, позбавляючи громадян України гарантованого права на отримання пенсії з формальних підстав.

Отже, при дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що у позивачки наявні належним чином оформлені документи що засвідчують особу, підтверджують факт, що особа жива, дозвіл на проживання у Республіці Туреччина, які були надані відповідачу, а тому рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії позивачки є протиправним

Висновки за результатами розгляду справи

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.09.2024 № 78 про відмову у поновленні пенсії позивачці за віком та зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області поновити виплату позивачці раніше призначеної пенсії за віком з 01.11.2021.

Судові витрати

Згідно із частинами першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 4644-5408-9454-3259 від 20.11.2024.

Оскільки позов підлягає до задоволення, на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області від 23.09.2024 № 78 про відмову у перерахунку (поновленні) ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.11.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 15 січня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.