Справа № 320/28017/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 січня 2025 року Справа № 320/28017/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши в місті Києві матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач-2), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 01.04.2022 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 27.04.2022 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити з 20.12.2021 року ОСОБА_1 державну пенсію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням страхового стажу 29 років 3 місяці 28 днів, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Ухвалою суду від 24.08.2023 задоволено клопотання позивача, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 31.07.2023 року № 1013-23-05142; відкрито провадження в адміністративній справі, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

22.11.2024 ухвалою суду залишено без руху позовну заяву у зв`язку із невідповідністю останньої вимогам ч. 6 ст. 161 КАС України, запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду із зазначенням доказів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до суду у розумний строк, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права, та долученням до неї належних та достатніх письмових доказів.

26.11.2024 через систему Електронний суд надійшла заява позивача ОСОБА_1 про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлення строку.

Отримавши вказану заяву позивача, суддя зазначає, що остання вирішується судом у строки враховуючи навантаження у роботі судді.

Вирішуючи заяву позивача судом встановлено, що в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, позивач вказує на обставини оголошеного в країні воєнного стану, евакуацією в Хмельницьку область смт. Тернопіль та потім в Польщу в м. Берген. ОСОБА_1 відмітив, що отримавши в листопаді 2022 року рішення пенсійного органу щодо спірної пенсії, він в грудні 2022 року звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом, та ухвалою суду у справі № 320/690/23 від 28.03.2023 позову було повернуто. Використавши своє право на звернення до суду, позивач подав знову позов. Покликаючись на конституційні гарантії щодо забезпечення державою на соціальний захист, соціальне забезпечення, доступу до правосуддя, правові висновки Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі №1840/3344/18 щодо врахування під час перевірки дотримання позивачем строків звернення до суду обставин повернення позову позивачу, просить суд визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк.

Надаючи оцінку твердженню позивача суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відтак чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно зі статтями 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Положеннями статті 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями частини першої статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (частина перша, частина четверта статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України).

Разом з тим в контексті розгляду питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд враховує правову позицію, викладену у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", згідно з якою, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання необхідно звертати увагу на обставини справи.

У справі "Bellet v. Fгаnсе" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В абзаці 7 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 24 Конституції України (справа про рівність сторін судового процесу) від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 вказано, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Суд враховує зазначені позивачем доводи, обставини оголошеного в країні з 24.02.2022 воєнного стану, вимушеної евакуації до інших міст, іншої країни, не зволікання позивачем правом на оскарження дій та прийнятих рішень пенсійних органів шляхом подачі позову до Київського окружного адміністративного суду, який у справі №320/690/23 ухвалою від 28.03.2023 було повернуто позивачу, але позивач не був позбавлений права в разі усунення порушень знову звернутись до суду та відповідно подав даний позов вдруге 11.08.2023.

Відтак, беручи до уваги норми Конституції України, а також враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, спрямовану на ефективний доступ особи до суду для захисту її порушеного права, з метою недопущення обмеження права позивача на судовий захист, суд визнає поважними причини пропуску строку та вважає, що пропущений процесуальний строк звернення до суду необхідно поновити.

Також, суд зазначає, що за наявними у справі матеріалами встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та зазначеним пенсійним органом було прийнято одне зі спірних рішень № 63 від 01.04.2022 р., яке було відповідачем-1 ГУ ПФУ в Хмельницькій області надіслано супровідним листом від 22.04.2022 №2200-0204-8/26264 на адресу позивача.

Згідно ч. 14 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне продовжити розгляд справи.

Керуючись статтями 2, 5, 122, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Задовольнити заяву позивача ОСОБА_1 .

2. Визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 01.04.2022 р. та визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 27.04.2022 р., зобов`язання вчинити дії.

2. Продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

3. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи (представникам).

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання суддею та не оскаржується.

Суддя Войтович І.І.