Справа № 320/125/24
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року місто Київ № 320/125/24

Київський окружний адміністративний суд в складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Адвокат Дзісь А.Р. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25.08.2023 №12;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати позивачу до страхового стажу періодів роботи з 01.08.1985 по 01.03.1994 згідно до записів трудової книжки від 01.08.1985 НОМЕР_1 та періоди роботи з 05.03.1994 по 01.03.1995, з 03.03.1995 по 01.02.1996, з 18.02.1996 по 05.03.1997 та призначити пенсію починаючи з 18.08.2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем подано всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, проте відповідачем у зарахуванні періоду трудової діяльності з 01.08.1985 по 01.03.1994 року, оскільки на титульній сторінці дата народження виправлена з порушенням вимог. Також, не зараховано періоди роботи з 05.03.1994 по 01.03.1995, з 03.03.1995 по 01.02.1996, з 18.02.1996 по 05.03.1997, оскільки відсутні назви підприємств куди було прийнято на роботу.

Позивач зазначає, що він не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку Інструкції заповнення трудової книжки, зокрема щодо недоліку оформлення трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та вказав, що до страхового стажу Головним управлінням правомірно не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки від 01.08.1985 НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці дата народження позивача виправлена з порушенням вимог п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (не вказано на підставі якого документу було зроблено виправлення).

Вказано, що для зарахування спірного періоду роботи позивачу необхідно надати до територіальних органів Пенсійного фонду України уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію підприємств або внести зміни відповідно до п. 2.13 вищевказаної Інструкції. Наголошено, що потребують уточнення періоди роботи, з 01.08.1985 по 02.08.1986 у колгоспі «Прогрес», оскільки відсутні довідки про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі у колгоспі, довідка про реорганізацію та періоди роботи з 05.03.1994 по 01.03.1995, з 03.03.1995 по 01.02.1996 та з 18.02.1996 по 05.03.1997, оскільки відсутні назви підприємств куди було прийнято позивача на роботу. Однак, уточнюючих довідок про періоди вищезазначеної роботи позивачем Головному управлінню не надано.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівський області подало до суду відзив на позовну заяву, який є аналогічним змісту відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 60 річного віку, відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має право на призначення пенсії за віком.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 18.08.2023 про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25.08.2023 №12 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

В рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки від 01.08.1985 НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці дата народження позивача виправлена з порушенням вимог п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (не вказано на підставі якого документу було зроблено виправлення).

Для зарахування спірного періоду роботи позивачу необхідно надати до територіальних органів Пенсійного фонду України уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію підприємств або внести зміни відповідно до п. 2.13 вищевказаної Інструкції.

Також зазначено, що потребують уточнення періоди роботи, з 01.08.1985 по 02.08.1986 у колгоспі «Прогрес», оскільки відсутні довідки про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі у колгоспі, довідка про реорганізацію та періоди роботи з 05.03.1994 по 01.03.1995, з 03.03.1995 по 01.02.1996 та з 18.02.1996 по 05.03.1997, оскільки відсутні назви підприємств куди було прийнято позивача на роботу. Однак, уточнюючих довідок про періоди вищезазначеної роботи позивачем Головному управлінню не надано.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом 2 частини першої статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За пунктом 1.7 цього Порядку, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Таким чином, профільним порядку передбачено можливість особи звернутися до пенсійного органу із відповідною заявою про призначення пенсії не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач звернулася до відповідача з заявою від 18.08.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". На момент подачі заяви про призначенні пенсії позивачу виповнилося 60 років.

Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25.08.2023 №12 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

В рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки від 01.08.1985 НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці дата народження позивача виправлена з порушенням вимог п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (не вказано на підставі якого документу було зроблено виправлення). Для зарахування спірного періоду роботи позивачу необхідно надати до територіальних органів Пенсійного фонду України уточнюючі довідки з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію підприємств або внести зміни відповідно до п. 2.13 вищевказаної Інструкції. Також зазначено, що потребують уточнення періоди роботи, з 01.08.1985 по 02.08.1986 у колгоспі «Прогрес», оскільки відсутні довідки про кількість відпрацьованих вихододнів та встановлений мінімум трудової участі у колгоспі, довідка про реорганізацію та періоди роботи з 05.03.1994 по 01.03.1995, з 03.03.1995 по 01.02.1996 та з 18.02.1996 по 05.03.1997, оскільки відсутні назви підприємств куди було прийнято позивача на роботу. Однак, уточнюючих довідок про періоди вищезазначеної роботи позивачем Головному управлінню не надано.

Тобто підставами для незарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, у тому числі і підставами для відмови у призначенні пенсії за віком, стали недоліки заповнення трудової книжки позивача роботодавцем.

Судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.08.1985 (на титульній сторінці міститься відмітка "виправленому вірити", яка скріплена печаткою товариства), позивач працював у період:

з 01.08.1985 по 02.08.1986 електриком у колгоспі "Прогрес";

з 05.03.1994 по 01.03.1995 електромонтажником в Будівельно-монтажном кооперативі "Енергетик";

з 03.03.1995 по 01.02.1996 електромонтажником в Малому приватному підприємстві "Енергія-1";

з 18.02.1996 по 05.03.1997 майстром електродільниці в Приватному підприємстві Виробничо-комерційна фірма "Десна".

Надаючи оцінку наведеним підставам відмови у зарахуванні періодів трудової діяльності до страхового стажу позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Верховний Суд у постанові від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком (також, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17).

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд зазначає, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом уповноваженою особи та печаткою, не містять виправлень, а відтак відповідачем протиправно не зараховано спірні періоди роботи позивача через дефектність цієї трудової книжки з мотивів того, що вона не містить назв підприємств, куди позивача було прийнято на роботу, оскільки такий її недолік не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права. Відтак недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки не може бути беззаперечною підставою для відмови у призначенні пенсії, чи неврахуванні відповідних періодів під час обрахунку страхового стажу, що впливає на її розмір.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про період роботи на підприємстві на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а саме відомості про підприємства, дати прийняття позивача на посади, назви цих посад, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу (номера наказів, числа і місяці їх видачі) та звільнення з роботи.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У разі наявності сумнівів або необхідності уточнити певні відомості, пенсійний орган мав можливість скористатися правами, передбаченими частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, та звернутися до центру зайнятості з відповідним запитом.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення відповідних запитів для підтвердження спірного періоду.

Відтак, відповідач не довів правомірності своїх дій щодо незарахування періодів з 01.08.1985 по 02.08.1986, з 05.03.1994 по 01.03.1995, з 03.03.1995 по 01.02.1996 та з 18.02.1996 по 05.03.1997, тому позовні вимоги в частині зарахування вказаного періоду до страхового стажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25.08.2023 №12 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, оскільки відповідачем протиправно не зараховано спірні періоди.

При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком задоволенню не підлягають, оскільки призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідача.

Верховний Суд у постанові від 21.05.2020 у справі №233/330/17 зазначив, що при розгляді справ за адміністративними позовами про зобов`язання органів Пенсійного фонду України призначити та виплачувати пенсію, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої пенсії, що не належить до компетенції суду.

Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання щодо зарахування стажу.

З урахуванням зазначеного, наведена вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, оскільки в рамках цієї адміністративної справи судом встановлювались обставини щодо наявності підстав для зарахування до загального стажу окремих періодів роботи позивача.

Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватися розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у цій справі, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 05.02.2024 у справі №500/1216/23, відповідно до яких "дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності".

З урахуванням зазначеного, наведена вимога підлягає задоволенню шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача від 18.08.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн. Оскільки позов задоволено частково на користь позивача підлягають присудженню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 600,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 25.08.2023 №12 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 періоди його роботи з 01.08.1985 по 02.08.1986, з 05.03.1994 по 01.03.1995, з 03.03.1995 по 01.02.1996 та з 18.02.1996 по 05.03.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.08.2023, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 600,00 грн (шістсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (ідентифікаційний код 21390940, місцезнаходження: 14005, місто Чернігів, вулиця П`ятницька, будинок 83А)

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Донець В.А.