Справа № 400/9780/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 р. № 400/9780/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54005,

провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732, від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732, від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732 і від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що їй на праві приватної власності належить чотири будівлі для зберігання зерна, що розташовані в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області. Ці будівлі позивачка використовує самостійно в сільськогосподарських цілях з метою зберігання урожаю, який вона вирощує на земельних ділянках, що належать на праві приватної власності їй та її матері. Також у цих приміщеннях зберігається інвентар, сільськогосподарська техніка, добрива тощо. На переконання позивачки, вказані будівлі не об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України). Проте, незважаючи на це, відповідач протиправно виніс податкові повідомлення-рішення (далі ППР) щодо визначення (нарахування) суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по цих об`єктах нерухомості.

У відзиві на позовну заяву від 31.10.2024 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити. Відзив умотивовано тим, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності позивачки перебувають чотири нежитлові будівлі. 05.10.2023 контролюючий орган сформував чотири ППР форми «Ф» про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік. Позивачка скористалась правом, встановленим підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України, та подала до контролюючого органу заяву про проведення звірки та скасування ППР від 05.10.2023. Проте, до цієї заяви позивачка не додала документи, які підтверджували б віднесення нежитлових приміщень, що їй належать, до типу будівель сільськогосподарського призначення. У серпні 2024 року вона подала витяги з Реєстру будівельної діяльності та з Державного реєстру речових прав, відповідно до яких відповідні чотири будівлі є будівлями для зберігання зерна. За результатами проведеної звірки відповідач по вказаним об`єктам за 2022 рік сформував 13.08.2024 нові ППР про визначення суми податкового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. На думку відповідача, застосування податкової пільги, встановленої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, передбачає наявність двох умов: перша власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником, друга об`єкт нерухомості призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Оскільки позивачка у 2022 році не є фізичною особою-підприємцем, тому відсутні підстави для звільнення від оподаткування відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Позивачка правом на подання відповіді на відзив не скористалася.

17.10.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав від 23.02.2024 № 367068649, від 23.02.2024 № 367071364, від 23.02.2024 № 367065431 та від 23.02.2024 № 367067114 позивачці на праві приватної власності належать чотири будівлі для зберігання зерна, що розташовані за адресами відповідно:

АДРЕСА_2 ;

АДРЕСА_2 ;

АДРЕСА_2 ;

АДРЕСА_3 .

Також в її власності перебувають земельні ділянки сільськогосподарського призначення:

площею 0,11 га з кадастровим номером :03:000:1190 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 02.12.2008 серія ЯЗ № 143513;

площею 4,81 га з кадастровим номером :03:000:0229 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 02.12.2008 серія ЯЗ № 143511;

площею 0,93 га з кадастровим номером :02:000:3131 для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2019 № 179363417.

13.08.2024 відповідач прийняв ППР (форма «Ф) щодо визначення грошового зобов`язання за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік:

№ 0-1427-UA0010732 на суму 22191,00 грн щодо нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

№ 0-1427-UA0010732 на суму 3120,00 грн щодо нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

№ 0-1427-UA0010732 на суму 30699,50 грн щодо нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;

№ 0-1427-UA0010732 на суму 11063,00 грн щодо нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Вважаючи зазначені ППР протиправними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення податку з об`єкта/об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (абзац другий підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Таким чином, розрахунок сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, здійснюється контролюючим органом, який направляє такий розрахунок разом із ППР про сплату суми податку платнику податку.

Відповідно до абзацу першого підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як наслідок, контролюючий орган мав повноваження складати та надсилати (вручати) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, за 2022 звітний рік у 2024 році.

Суд встановив, що оскаржувані ППР про сплату позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, за 2022 звітний рік було складено 13.08.2024 та одержано позивачкою під особистий підпис 15.08.2024, тобто з дотриманням строків, встановлених ПК України.

Що стосується безпосередньо оскаржуваного ППР, о суд зазначає наступне.

Відповідно до підпунктів 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній до 23.02.2024, тобто у спірний період) не є об`єктами оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:

така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 540/2206/19 і від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23.

Відповідно до коду 1271.3 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), затвердженого і введеного в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» належать будівлі для зберігання зерна.

Суд встановив, що ППР від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732, від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732, від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732 і від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732 відповідач визначив грошове зобов`язання позивачки за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік щодо нежитлових будівель, які належать їй на праві приватної власності, та які віднесені до будівель для зберігання зерна. Вказане підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав від 23.02.2024 № 367068649, від 23.02.2024 № 367071364, від 23.02.2024 № 367065431 та від 23.02.2024 № 367067114.

Крім цього, у вищенаведених витягах відсутні відомості про перебування відповідних об`єктів нерухомого майна в оренді, лізингу, позичці.

У постанові від 12.12.2024 у справі № 340/1913/24 Верховний Суд прийшов до висновку, що встановлення законодавцем певних додаткових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Пунктом 5.3 статті 5 ПК України закріплено, що інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» сільськогосподарський товаровиробник фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» встановлено, що виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Тому для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.12.2024 у справі № 340/1913/24.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про особисте селянське господарство» до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім`ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

У відзиві на позовну заяву відповідачем стверджує, що позивачка з 20.01.2017 не є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до відповіді від 15.01.2025 № 1033714 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачка не зареєстрована як фізична особа-підприємець.

У позовній заяві позивачка вказала на те, що будівлі для зберігання зерна вона використовує самостійно в сільськогосподарських цілях з метою зберігання урожаю, який вона вирощує на земельних ділянках, якими вона володіє.

У приватній власності позивачки перебувають земельні ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема:

площею 0,11 га з кадастровим номером :03:000:1190 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 02.12.2008 серія ЯЗ № 143513;

площею 4,81 га з кадастровим номером :03:000:0229 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 02.12.2008 серія ЯЗ № 143511;

площею 0,93 га з кадастровим номером :02:000:3131 для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2019 № 179363417.

Вищевикладене свідчить, що позивачка є сільськогосподарським товаровиробником, а саме як особа, яка веде особисте селянське господарство.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що нежитлові будівлі для зберігання зерна, щодо яких відповідач склав оскаржувані ППР, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника (особи, яка веде особисте селянське господарство), а тому вони не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, оскаржувані ППР є протиправними і підлягають скасуванню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Платіжною інструкцією від 08.10.2024 № 0.0..1 підтверджується понесення позивачкою судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732, від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732, від 13.08.2024 № 0-1427- НОМЕР_2 і від 13.08.2024 № 0-1427-UA0010732.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54001; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 15 січня 2025 року