Справа № 420/13180/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13180/24

Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.,

повний текст судового рішення

складено 25.09.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "ГЕЛІОС-ВАН" до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "ГЕЛІОС-ВАН" (далі ПП) звернулось до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці та просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000873/2 від 22.12.2023 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UA500500/2023/001644 від 22.12.2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.11.2021 між ANHUI XINMIN GLASS CO., LTD та ПП був укладений контракт №SXM20211111, відповідно до якого продавець - ANHUI XINMIN GLASS CO., LTD зобов`язується поставити, а покупець ПП прийняти та оплатити товар (посуд столовий та кухонне приладдя), асортимент, номенклатура, кількість, ціна та умови оплати яких вказуються у інвойсах та специфікаціях до контракту. Специфікації та інвойси складаються та затверджуються на кожну окрему поставку.

21.12.2023 року позивачем до Одеської митниці було подано електронну митну декларацію №23UA86U9, а також були подані документи, що підтверджують митну вартість товарів - посуду столового скляного в асортименті за ціною 15855,12 дол. США і обраний перший (основний) метод її визначення. На підтвердження митної вартості товару та методу її визначення за ціною договору, позивачем до митного оформлення були подані наступні документи: інвойс №XMY20231017 від 17.10.2023; пакувальний лист №XMY20231017 від 17.10.2023; коносамент №WWA23105464 від 20.10.2023; автотранспортна накладна №б/н від 20.12.2023; сертифікат про походження товару №23С700001186/00876 від 19.10.2023; платіжна інструкція в іноземній валюті №107 від 14.12.2023; виписка банку за 14.12.2023; рахунок на оплату №029065 від 13.12.2023; рахунок на оплату №029066 від 13.12.2023; оборотно-сальдова відомість за 01.01.2023-18.12.2023; специфікація №5 від 25.09.2023; прайс-лист №б/н за вересень 2023; калькуляція №5 від 25.09.2023; контракт №SXM20211111 від 05.11.2021; договір з митним брокером №МВ-000005/23 від 10.03.2023; договір про надання транспортно-експедиторських послуг №0905-Т/20 від 11.12.2020; митна декларація №23UA86U9 від 21.12.2023. Для підтвердження заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу експортну митну декларацію №83698405 від 17.10.2023 року.

За результатами митного оформлення ЕМД відповідачем складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/001644 від 22.12.2023 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000873/2 від 22.12.2023.

Підставами для прийняття відповідачем рішень, які оскаржуються, вказані наступні розбіжності: у наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо вартості упаковки, пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, в якій відсутнє посилання на договір перевезення, та рахунок на оплату, в якому не зазначені витрати на завантаження/розвантаження вантажу, а також в СМR зазначений перевізник, який є відмінним від експедитора; в порушення вимог п.3.3 контракту №SXM20211111 до митного оформлення не була надана копія експортної митної декларації, завіреної уповноваженим митним органом; у калькуляції №5 від 25.09.2023 вказана складова транспортних витрат, яка не співпадає із сумами, зазначеними у рахунках №029065 та №029066.

Вважаючи вказане рішення відповідача та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за умовами контракту ціна товару включає в себе вартість пакування, то вказані витрати не потребують окремого документального підтвердження.

Суд зауважив, що умови оплати товару є вільним вибором сторін договору, як і умова встановлення передоплат, післяплат чи часткових оплат. Умови оплати за товар не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом.

Крім того, суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обставини того, що митний орган застосовував чи намагався застосувати інші методи визначення митної вартості товару, які передують резервному, відповідачем не надано обґрунтувань неможливості застосування таких методів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що митним органом безпідставно зазначено про відсутність відповідних документів та недостатність наданих позивачем документів для визначення митної вартості за першим (основним) методом.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Положеннями ч.3 ст.318 МК України передбачено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до ч.4, 5 ст.58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 1 ст.51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

При декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.

Згідно ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З вищенаведених правових норм вбачається, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, у рішенні про коригування заявленої митної вартості у разі використання митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен зазначити реквізити таких декларацій, а також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися органом доходів і зборів при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядного методу - резервний метод.

Щодо твердження відповідача, що у наданих до митного оформлення документах відсутні відомості щодо вартості упаковки, пакувальних матеріалів та робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачу був поставлений товар - посуд столовий скляний в асортименті. Товар - посуд столовий із зміцненого скла в асортименті може транспортуватись виключно у тарі та упаковці, яка забезпечує його збереження при транспортуванні. Тобто, вказаний вид товару не може транспортуватись навалом, без тари і упаковки, що само по собі виключає необхідність у контрактах купівлі-продажу подібного товару виокремлювати умови щодо тари і упаковки. Оскільки такий товар може поставлятись виключно у звичайній для нього тарі та упаковці, її вартість за замовчуванням є складовою вартості товару.

Відповідно до пп.d п.2 ст.35 Конвенції про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року крім випадків, коли сторони домовилися про інше, товар не відповідає договору, якщо він не затарований чи не упакований звичайним для таких товарів способом, а за відсутності такого - способом, який є належним для збереження й захисту даного товару.

З контракту №SXM20211111 від 05.11.2021 року та інвойсу №XMY20231017 від 17.10.2023 року вбачається, що поставка товару здійснювалась на умовах FOB (п.3.1. контракту №SXM20211111 від 05.11.2021 року та Положення про умови доставки, зазначені у вказаному вище інвойсі).

Згідно з правилом А.9. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс, за умовами перевезення FOB продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4. Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.

З наведеного вбачається, що обов`язок поставити товар у придатному для безпечного транспортування стані, з відповідною упаковкою, покладається на продавця, а ціна товару визначена з урахуванням вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Крім того, п.4.1. контракту №SXM20211111 від 05.11.2021 року передбачено, що товар, поставка якого здійснюється за вказаним договором, постачається продавцем у стандартній для даного товару тарі та упаковці.

Також, п.2.2. цього контракту визначено, що ціна на товар включає вартість самого товару, вартість експортної упаковки та маркування, транспортування до порту відправлення, навантажувальних робіт, витрати на митне оформлення та інші витрати в країни вивезення.

Оскільки за умовами контракту ціна товару включає в себе вартість пакування, то згідно з положеннями підп.«в» п.1 ч.10 ст.58 МК України вказані витрати не потребують окремого документального підтвердження.

У митній декларації 23UA86U9 від 21.12.2023 року у графі 37 вказано процедуру постачання «ZZ00». Відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД « 37. Процедура» митної декларації має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митної декларації поданої декларантом зазначено «ZZ00» (тара незворотна та вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

Стосовно доводів митного органу про те, до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, в якій відсутнє посилання на договір перевезення, та рахунок на оплату, в якому не зазначені витрати на завантаження/розвантаження вантажу, а також вказаний в CMR перевізник є відмінним від експедитора, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, серед іншого, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому, ч.2 ст.53 МК України не визначено конкретних вимог щодо інформації, яка повинна бути зазначена у вказаних документах.

Відповідач у рішенні про коригування митної вартості товару, яке оскаржується, послався на наказ МФУ від 24.05.2012 року №599, в якому приводиться перелік документів, якими можуть підтверджуватися витрати декларанта на транспортування вантажу, але цей перелік не є вичерпним. В той же час, вказаним наказом МФУ визначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України можуть подаватися, зокрема, але не виключно, рахунки-фактури від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

Позивачем на підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування, були надані: договір про надання транспортно-експедиторських послуг №0905-Т/20 від 11.12.2020; пакувальний лист №XMY20231017 від 17.10.2023; коносамент №WWA23105464 від 20.10.2023; автотранспортна накладна № б/н від 20.12.2023; рахунок на оплату №029065 від 13.12.2023; рахунок на оплату №029066 від 13.12.2023.

Довідка про транспортні витрати, на яку посилається відповідач у рішенні про коригування митної вартості, позивачем не надавалась, відповідно твердження відповідача про відсутність в ній тих чи інших відомостей є безпідставним.

За умовами контракту №SXM20211111 від 05.11.2021 та інвойсу №XMY20231017 від 17.10.2023 року вбачається, що поставка товару здійснювалась на умовах FOB, які передбачають, що продавець передає товар для перевезення, але організація такого перевезення покладається на покупця. 11.12.2020 року позивачем, з метою забезпечення доставки придбаного ним товару, був залучений експедитор - ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК», з яким ПП уклало договір про надання транспортно-експедиторських послуг №0905-Т/20 (далі - договір ТЕО №0905-Т/20). Копія вказаного договору була надана відповідачу. За умовами договору ТЕО №0905-Т/20 експедитор (ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК») брав на себе зобов`язання за плату та за рахунок позивача надати ПП транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів у великотоннажних контейнерах морським, автомобільним, залізничним транспортом, а також додаткові послуги, необхідні для організації доставки. (п.1.1. договору ТЕО №0905-Т/20). Вищевказаним договором визначено, що експедитор має право укладати від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, збереження вантажу та необхідні додаткові послуги, а також проводити розрахунки з ними (п.3.1.1. договору ТЕО №0905-Т/20), що надає право експедитору на власний розсуд залучати до надання транспортно-експедиторських послуг третіх осіб, в тому числі перевізників, і в подальшому отримувати від позивача компенсацію понесених на їх залучення витрат.

Як вбачається з пакувального листа №XMY20231017 від 17.10.2023 року, придбану позивачем за контрактом №SXM20211111 від 05.11.2021 партію товару було завантажено у контейнер №CAAU6101996. Доставка вантажу в Україну здійснювалась спочатку морським транспортом (до порту Рені, Україна), а потім автомобільним (до Одеси, Україна). Морська частина перевезення здійснювалась відповідно до коносаменту №WWA.10.2023, з тексту якого простежується наступне: вантажовідправник - ANHUI XINMIN GLASS CO. LTD, вантажоодержувач - ПП «ГЕЛІОС-ВАН», порт завантаження - Нанкін, Китай, порт розвантаження - Рені, Україна, контейнер №CAAU6101996, агентом з доставки вказано ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК».

Доставка з порту Рені до Одеси здійснювалась автомобільним транспортом на підставі автотранспортної накладної № б/н від 20.12.2023 (CMR), оформленої перевізником ТОВ «ФЕРРІМЕН». За вказаною автотранспортною накладною вантажовідправником є ANHUI XINMIN GLASS CO. LTD, вантажоодержувачем - ПП «ГЕЛІОС-ВАН», місце завантаження - Рені, Україна, відомості про вантаж - контейнер №CAAU6101996, посуд, реєстраційні номери транспортних засобів - НОМЕР_1 , ВН9593XF, які співпадають із зазначеними у митній декларації (гр. 18).

13.12.2023 року експедитором - ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК» на підставі договору №0905-Т/20 від 11.12.2020 позивачу були виставлені два рахунка на оплату №029065 та №029066.

У рахунку №029066 від 13.12.2023 року вказано, що зазначені в документі послуги стосуються доставки контейнера №CAAU6101996 з порту Нанкін, Китай, до порту Констанца, Румунія. Рахунок №029065 від 13.12.2023 визначає вартість доставки річковим (Констанца, Румунія, - Рені, Україна) та автомобільним (Рені, Україна, - Одеса, Україна) транспортом, вантажо-розвантажувальних робіт, а також послуг експедитора.

З тексту рахунку №029065 від 13.12.2023 року вбачається, що послуги стосуються контейнера №CAAU6101996.

Таким чином, позивачем були понесені транспортні витрати на загальну суму 156645,37 грн, з яких 71318,45 грн. - транспортні витрати, пов`язані з морським перевезенням, 59177,76 грн. - транспортні витрати, пов`язані з річковим перевезенням та 26149,16 грн. - транспортні витрати, пов`язані з перевезенням автомобільним транспортом по території України, які не включаються до митної вартості товару.

З ЕМД вбачається, що зазначена сума була додана до вартості товару та задекларована позивачем.

У рахунку на оплату від 13.12.2023 року №29065 також виокремлено вартість вантажо-розвантажувальних робіт, а саме у п. 2 вказана вартість послуг ВРР у сумі 14008,49 грн.

Надані до митного оформлення рахунки на оплату від 13.12.2023 року №029065 та №029066 містять посилання на договір з експедитором, який був залучений позивачем до організації доставки товару в Україну. Вказані рахунки також містять інформацію про вартість експедиторських послуг, яка складає 1331,49 грн., в тому числі ПДВ 221,91 грн, з яких 443,83 грн. - експедиторська винагорода за організацію перевезення по території України.

Чинне законодавство України не містить заборони на залучення експедитором третіх осіб, для здійснення перевезення, умови укладеного між позивачем та експедитором договору дозволяють останньому залучати сторонніх перевізників та укладати з ними договори від свого імені, оплачувати їх послуги та вимагати від позивача сплати компенсації понесених витрат.

Крім того, як вже було зазначено вище, п.3.1. контракту №SXM20211111 від 05.11.2021 року передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах FОВ, що також підтверджується інвойсом №XMY20231017 від 17.10.2023 року.

За Правилами Інкотермс FОВ у порту відвантаження продавець зобов`язаний за свій рахунок здійснити завантаження товару на борт зазначеного покупцем судна в узгоджену дату або в межах обумовленого терміну в названому порту відвантаження відповідно до звичаїв порту, а також виконати митні формальності, необхідні для вивозу. Покупець повинен за свій рахунок зафрахтувати судно і своєчасно сповістити продавця про терміни, умови та місце навантаження, назву, часу прибуття судна. Ціна FОВ (FОВ price) означає, що контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення вказаного товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також суму вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна, без вартості перевезення (фрахту) у порт призначення.

Згідно базису поставки FOB Інкотермс продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Вказаний термін може застосовуватись лише під час перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Ціна FOB складається з: закупівельної ціни товару; упаковки, маркування; отримання ліцензій та дозволів; держмита та інших митних зборів, податків (імпортні та експортні); витрат на транспортування в порт відправлення, завантаження та розміщення товару на кораблі. Таким чином, зважаючи на умови поставки FOB за Інкотермс, до ціни товару вже включено вартість послуг із завантаження товару на борт судна.

Що стосується тверджень митниці, що в порушення вимог п.3.3 контракту №SXM20211111 до митного оформлення не була надана копія експортної митної декларації, завірена уповноваженим митним органом, апеляційний суд зазначає, що ПП додатково до документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначених ст.53 МК України, відповідачу була надана експортна митна декларація № 83698405 від 17.10.2023.

Крім того, згідно з ч.2 ст.53 МК України експортна декларація не є основним та первинним документом, що надається для підтвердження митної вартості товару. Такий документ може бути поданий для митного оформлення, але лише в якості додаткового, у тому випадку, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів. Крім того, декларант не відповідає за її оформлення, яке здійснюється в іншій країні відправником (продавцем), іншим суб`єктом та за законодавством іншої держави.

Також, судом приймається до уваги, що в декларації країни відправлення є посилання на контракт №SXM20211111 від 05.11.2021 року та інвойс №XMY20231017 від 17.10.2023 року. Зазначена в експортній митній декларації країни відправлення ціна в сумі 15855,12 дол. США відповідає ціні, визначеній інвойсом №XMY20231017 від 17.10.2023 року. Той факт, що експортна митна декларації не завірена митним органом країни відправлення товарів, не впливає на визначення числового значення митної вартості товару.

Крім того, відповідач у рішенні про коригування митної вартості товарів не зазначив, які саме складові митної вартості товару неможливо перевірити без дослідження декларації країни відправлення у разі відсутності на ній печатки митного органу країни відправлення, а також яким чином митна декларація країни відправлення впливає, або може впливати, або вплинула на митну вартість товару що поставляється.

Стосовно доводів відповідача, що в калькуляції №5 від 25.09.2023 року вказана складова транспортних витрат, яка не співпадає із сумами, зазначеними у рахунках №029065 та №029066 колегія суддів наголошує, що поставка товару за умовами контракту №SXM20211111 від 05.11.2021 та інвойсу №XMY20231017 від 17.10.2023 здійснювалась на умовах FOB.

Згідно з правилом А.6. Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс, за умовами перевезення FOB, продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження.

Погоджений сторонами контракту №SXM20211111 від 05.11.2021 року порт відвантаження визначено п.3.1. вказаного контакту, який вказує, що поставка товару здійснюється на умовах FOB NANJING, Китай. Згідно базису поставки FOB Інкотермс продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. До ціни FOB входять витрати на транспортування в порт відправлення.

Таким чином, при формуванні калькуляції продавець включає до неї суми витрат, пов`язаних з продажем товару, які несе безпосередньо він. За таких обставин, надана до митного оформлення калькуляція №5 від 25.09.2023 містить відомості про вартість транспортування вантажу лише за частиною маршруту, а саме від заводу виробника чи складу постачальника товару до порту NANJING, Китай. Позивач зазначав, що обов`язок організації перевезення вантажів з порту NANJING, Китай, до Одеси, Україна, за умовами контракту №SXM20211111 від 05.11.2021 понесло ПП, для чого за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №0905-Т/20 від 11.12.2020 був залучений експедитор ТОВ «ГЛОБАЛ ОУШЕН ЛІНК». Під час виконання експедитором своїх зобов`язань, ним 13.12.2023 було сформовано два рахунки на оплату, а саме рахунок на оплату №029066 та рахунок на оплату №029065. Розмір витрат на транспортування, зазначений у вказаних рахунках, був доданий до вартості товару та задекларований позивачем, що вбачається з відомостей ЕМД.

З матеріалів справи вбачається, що транспортування товару з Китаю до України фактично було розділено на 3 етапи: із складу постачальника до порту NANJING, Китай, яке забезпечувалось силами продавця і вартість якого вказана продавцем у калькуляції №5 від 25.09.2023; з порту NANJING, Китай, до порту Констанца, Румунія, яке здійснювалось із залученням експедитора морським транспортом, в результаті чого було сформовано рахунок на оплату № 029066 від 13.12.2023; з порту Констанца, Румунія, до Одеси, Україна, яке здійснювалось із залученням експедитора річковим та автомобільним транспортом, в результаті чого було сформовано рахунок на оплату № 029065 від 13.12.2023. Зважаючи на особливості доставки товару, вказані у калькуляції №5 від 25.09.2023 та у рахунках від 13.12.2023 № 029066 і № 029065 суми транспортних витрат не можуть співпадати, оскільки є складовими частинами єдиної послуги - послуги доставки товару від складу постачальника до складу позивача.

Таким чином, у відповідача не було підстав витребувати додаткові документи від позивача через відсутність підстав, зазначених в ч.3 ст. 53 МКУ.

Окрім того, посилання відповідача в рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару за ціною договору.

При цьому, суд 1-ї інстанції вірно зауважив, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) ДФС (Держмитслужби) України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості перевірити наявну у ній інформацію.

Таким чином, твердження митного органу, якими обґрунтовано рішення про коригування митної вартості товару є безпідставними, так як контролюючим органом не доведено існування розбіжностей у числових значеннях митної вартості товару, що унеможливили б визначення митної вартості за ціною контракту, тобто за першим методом.

Резюмуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2023/000873/2 від 22.12.2023 року прийняте не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/001644 від 22.12.2023 року, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 9, 10 статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною дванадцятою статті 264 МК України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 МК України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.

Оскільки вказана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення вмотивована прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості, неправомірність якого знайшла підтвердження в ході розгляду справи, то картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що наведені доводи митного органу є необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами. Тобто, митним органом безпідставно зазначено про відсутність відповідних документів та недостатність наданих позивачем документів для визначення митної вартості за першим (основним) методом.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару. Висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Проте, приписи вказаної статті митним органом були порушені, оскільки саме формальний підхід до наданих документів та їх опрацювання став причиною прийняття протиправного рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що позивач для підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару подав до відповідача всі необхідні передбачені ст.53 МК України документи, а відповідач, в свою чергу, не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що апелянтом в доводах апеляційної скарги не було наведено буд-яких заперечень щодо правильності визначення суми витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у суді 1-ї інстанції, а тому апеляційний суд не надає оцінки рішенню суду 1-ї інстанції у цій частині.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук