Справа № 600/1904/24-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Чернівці Справа № 600/1904/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить:

визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про відмову від 11.04.2024 у виплаті йому додаткової винагороди за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 01.11.2023 по 10.02.2024;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з період з 01.11.2023 по 10.02.2024 (а.с. 1-4, 61 - 62).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час безпосередньої участі в бойових діях 31.08.2023 він отримав поранення. У період із період з 31.08.2023 по 30.10.2024 він перебував на лікуванні у зв`язку з травмуванням, отриманим у зв`язку із Захистом Батьківщини, ступінь тяжкості якого кваліфіковано як тяжке, а також в період з 30.10.2023 по 10.02.2024 позивач перебував у відпустках за станом здоров`я за висновками ВЛК. Відповідачем було виплачено тільки одноразову грошову допомогу позивачу лише за період з 31.08.2023 по 31.10.2023 в сумі 200000 грн.

Станом на день звернення до суду із даним позовом, відповідачем не вжито заходів щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди.

Враховуючи наведене, позивач вважає протиправним рішення відповідача щодо не нарахування йому 100000 грн додаткової винагороди, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за періоди перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за висновком ВЛК внаслідок тяжкого травмування пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.11.2023 по 10.02.2024.

За вказаною позовною заявою, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) подала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що позивачем нічим не підтверджено факт відмови у виплаті додаткової винагороди, нічим не підтверджено рішення військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2024 про відмову у виплаті додаткової винагороди за поранення, у додатках до позовної заяви відсутні будь які докази та фактичні дані, що підтверджують об`єктивну сторону діяння, що підтверджують відмову військової частини НОМЕР_1 у виплаті йому додаткової винагороди за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з листопада 2023 року по лютий 2024 року. Тобто, стороною позивача нічим не підтверджено та не доведено факт відмови у виплаті додаткової винагороди і таким чином вказана позовна вимога є цілком неправомірною, безпідставною та необґрунтованою. Відповідач посилаючись на п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (за адміністративно-господарської діяльності) від 17.06.2023 № 919 вказував, що ним визначено порядок звернення із метою отримання додаткової грошової винагороди за поранення, натомість позивачем не використано вказану процедуру та не застосовано досудовий порядок врегулювання спору.

Позивач скористався правом, передбаченим ст. 163 КАС України, та подав до суду відповідь на відзив.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 02.02.2023 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.02.2023 № 22 (а.с. 44).

Під час безпосередньої участі в бойових діях 31.08.2023 позивач отримав поранення, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2023 № 693/6485 (а.с. 22).

В даній довідці зазначено, що солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 31.08.2023 одержав мінно-вибухову травму, вогнепальні осколкові поранення обох гомілок, вогнепальний перелом лівої великогомілкової кістки, правосторонній пневматорокс. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , на території України, в внаслідок підриву на міні, перебуваючи у засобах індивідуального захисту (бронежилет, кевларова каска). В стані алкогольного та наркотичного сп`яніння не перебував. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2023 № 1999 (а.с. 22).

Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку із отриманням бойового поранення, позивач проходив лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до виписного епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 5217, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 31.08.2023 по 01.09.2023 у військовому госпіталі НОМЕР_3 (а.с. 17).

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1359423, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП МКР № 6 ДМР у період з 01.09.2023 по 03.09.2023 (а.с. 18).

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 24182/2023, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради у період з 04.09.2023 по 09.09.2023 (а.с. 19-21).

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4909 від 30.10.2023, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Тлумацька ЦМЛ у період з 09.09.2023 по 30.10.2023 (а.с. 15).

30.10.2023 позивачу проведено медичний огляд ВЛК КНП "Тлумацька центральна міська лікарня" Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про що складено довідку ВЛК № 460 від 30.10.2023. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва). Стан після мінно-вибухової травми 31.08.2023: стан після вогнепального уламкового сліпого поранення правої гомілки з вогнепальним переломом нижньої третини малогомілкової кістки з наявністю сторонніх тіл (металеві уламки), стан після вогнепального уламкового сліпого поранення лівої гомілки з вогнепальним переломом лівої великогомілкової кістки з дефектом м`яких тканин у верхній третині, стан після ПХО ран, етапних ХО ран, стан після оперативного лікування 31.08.2023: МОС АЗФ великогомілкової кістки зліва, ПХО ран; 22.09.2023: експозиційна обробка рани м`яких тканин. Стан після забою грудної клітки зліва, стан після лівобічного пневмотораксу. Консолідуючий перелом нижньої третини правої малогомілкової кістки. Консолідуючий перелом лівої великогомілкової кістки, стан після МОС АЗФ.

Стан після мінно-вибухової травми 31.08.2023: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з вираженими стійкими цефалгічним, вестибуло атактичним, астено-невротичним та агрипічним синдромами.

Акубаротравма 31.08.2023 в стадії відновлення слухової функції при сприйнятті шепітної мови на відстані 4,5 м на праве вухо та 5,0 м на ліве вухо. Розрив барабанної перетинки справа. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) надана №693/6485 від 14.09.2023. За наказом МОЗ від 04.07.2007 № 370 за характером ушкодження, поранення, травма відноситься до категорії тяжких. На підставі статті 81 графи П Розкладу хвороб, графи ТДВ Потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів (а.с. 14).

06.12.2023 військова частина НОМЕР_1 видала позивачу направлення № 4-171, згідно якого позивача направлено на стаціонарне лікування в умовах в ОКЛ м. Івано-Франківськ (а.с. 23).

Відповідно до Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 33413/2023, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради у період з 07.12.2023 по 14.12.2023 (а.с. 16).

Відповідно довідки ВЛК №242/4 від 14.12.2023, позивачу проведено медичний огляд ВЛК (КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради). За результатами проведеного медичного огляду ВЛК встановлено, що за характером ушкоджень поранення, травма відноситься до категорії тяжких згідно наказу МОЗ від 04.07.2007 № 370. Травма, поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (підтверджено довідкою про обставини поранення, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2023 № 693/64850). На підставі статті 81 графи П Розкладу хвороб: Потребує відпустки для лікування після ТРАВМИ, поранення на 30 календарних днів (а.с. 12).

12.01.2024 позивачу проведено медичний огляд ВЛК гарнізонною 112 поліклініки (з денним стаціонаром), що підтверджується довідкою ВЛК №43/1 від 12.01.2024. За результатами проведеного медичного огляду ВЛК встановлено, що поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (підтверджено довідкою про обставини поранення, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 від №693/6485). Згідно Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 №370 поранення відноситься до тяжких. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб: потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів (а.с. 10, 11, 13).

12.02.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) № 43, яким наказано визнати позивача таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відпустки за станом здоров`я, який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Зараховано на котлове забезпечення з 12.02.2024. У вказаному наказі також зазначено, що позивач вибув до військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_2 для проходження лікування (а.с. 71).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2024 № 75 визнано таким, що вибув до ОКНП "Центр медико-соціальної експертизи", м. Чернівці з 13.03.2024 солдат ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , для проходження медико-соціальної експертизи з метою встановлення групи інвалідності/визначення відсотку втрати працездатності/визначення групи інвалідності. Знято з котлового забезпечення 13.03.2024. Підстава: рапорт солдата ОСОБА_2 вх. № 693/9286 від 13.03.2024 (а.с. 71 на звороті).

13.03.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) № 75, яким наказано вважати позивача таким, що вибув до ОКНП "Центр медико-соціальної експертизи", м. Чернівці з 13.03.2024, який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , для проходження медико-соціальної експертизи з метою встановлення групи інвалідності/визначення відсотку втрати працездатності/визначення групи інвалідності. Знято з котлового забезпечення 13.03.2024. Підстава: рапорт солдата ОСОБА_2 вх. № 693/9286 від 13.03.2024 (а.с.71 на звороті)

13.03.2024 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до військової частини НОМЕР_1 в якому, серед іншого, просив надати інформацію:

1) чи отримано та зареєстровано військовою частиною НОМЕР_1 поданий ОСОБА_1 рапорт про виплату додаткової винагороди, у зв`язку з лікуванням, після тяжкого поранення, в період листопада 2023 року лютий 2024 року;

2) яке рішення було прийнято за результатами розгляду даного рапорту;

3) чи буде здійснено ОСОБА_1 виплату додаткової винагороди за вказаний період, якщо так то коли, у якому розмірі та за який період;

4) якщо виплата додаткової винагороди, у зв`язку з пораненням не здійснювалася та не буде проводитися, прошу зазначити причини, нормативно- правові акти, на підставі яких прийнято таке рішення. Також просив надати належним чином завірену копію рішення (наказу) ухваленого за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо виплати йому додаткової винагороди за період лікування, після отримання тяжкого поранення за період з листопада 2023 року по лютий 2024 року (а.с. 64-65).

За результатами розгляду адвокатського запиту, 29.04.2024 відповідач направив на адресу представника позивача лист за вих. № 1509/ФЕС, яким повідомив, що рапорт поданий позивачем про виплату додаткової винагороди у зв`язку з лікуванням після тяжкого поранення отриманий військовою частиною та зареєстрований. Рішення по даному рапорту ще не було прийнято, документи, що додавалися до рапорту знаходяться на розгляді у посадових осіб військової частини. Додаткова винагорода у зв`язку з лікуванням після поранення під час захисту Батьківщини була виплачена 26.12.2023 на картковий рахунок даного військовослужбовця ПриватБанк у сумі 200000,00 грн за період з 31.08.2023 по 30.10.2023 відповідно до наказу № 3242 від 19.12.2023 (а.с. 65 на звороті).

Виплата позивачу додаткової винагороди у зв`язку з лікуванням після поранення у сумі 200000,00 грн за період з 31.08.2023 по 30.10.2023 підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця (а.с. 42 на звороті) та не заперечувалося представником позивача у заявах по суті.

Судом також встановлено, що 03.04.2024 позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про нарахування та виплату йому належної додаткової грошової винагороди в розмірі до 100000 грн за час перебування у відпустці за станом здоров`я, в період листопада 2023 року по лютий 2024 року, відповідно до постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. У рапорті позивач також просив передати відповідні накази до фінансового відділу військової частини та виплатити йому додаткове грошове забезпечення за період лікування після тяжкого поранення і перебування у відпустці за станом здоров`я в період з листопада 2023 року по лютий 2024 року.

До рапорту долучено копії епікризів, відпускних квитків та довідки ВЛК про отримання тяжкого поранення (а.с. 66).

Вказаний рапорт зареєстровано відповідачем 10.04.2024 за № 8153 (а.с. 66).

За результатами розгляду рапорту військовою частиною НОМЕР_1 направлено на адресу позивача лист за вих. № 693/7701 від 11.04.2024, в якому повідомлено, що відповідно до пункту 15 розділу 1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини йому призупинені виплати грошового забезпечення. Додаток: копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 від 21.03.2024 (а.с. 56).

Дослідженням витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 від 21.03.2024 встановлено, що вказаним наказом наказано вважати позивача таким, що вибув у самовільне залишення частини, який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Знято з котлового забезпечення з 21.03.2024 (а.с. 72).

Матеріалами справи підтверджується, що 22.03.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) № 1077, яким наказано провести службове розслідування відносно позивача щодо його відсутності на військовій службі (а.с. 117).

За наслідками проведеного службового розслідування, 23.03.2024 складено акт службового розслідування, на підставі висновків якого, 02.05.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з основної діяльності) № 2066, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення сувора догана (а.с. 94-98, 118-119).

Крім того, судом встановлено, що 16.04.2024 представник позивача звернувся з адвокатським запитом до військової частини НОМЕР_1 , в якому, серед іншого, просив надати інформацію:

1) чи отримано та зареєстровано військовою частиною НОМЕР_1 поданий ОСОБА_1 рапорт від 03.04.2024 про виплату додаткової винагороди, у зв`язку з перебуванням у відпустці для лікування, після тяжкого поранення, в період листопада 2023 року лютий 2024 року;

2) яке рішення було прийнято за результатами розгляду даного рапорту;

3) чи буде здійснено ОСОБА_1 виплату додаткової винагороди за вказаний період, якщо так то коли, у якому розмірі та за який період;

4) якщо виплата додаткової винагороди, у зв`язку з пораненням не здійснювалася та не буде проводитися, прошу зазначити причини, нормативно- правові акти, на підставі яких прийнято таке рішення. Також просив надати належним чином завірену копію рішення (наказу) ухваленого за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо виплати йому додаткової винагороди за період лікування, після отримання тяжкого поранення за період з листопада 2023 року по лютий 2024 року. У випадку невиплати вищевказаних коштів ОСОБА_1 буду змушений звернутися для захисту своїх прав до суду (а.с. 58-59).

Вказаний адвокатський запит надіслано на адресу відповідача рекомендованим повідомлення, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти від 17.04.2024 (а.с. 60).

Доказів розгляду адвокатського запиту відповідачем до суду не надано.

Вважаючи рішення відповідача, оформлене листом за № 693/7701 від 11.04.2024, щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди за перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частинами другої-четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України Про введення воєнного стану від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи в суді.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова № 168, пунктом 1 якої (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Постанова № 168) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1-2 Постанови № 168 встановлено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно з пунктом 2 розділу XXXIV Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану виплачується розмірі 100000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).

Пунктами 9 та 10 розділу XXXIV Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку № 260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (пункт 12 розділу XXXIV Порядку № 260).

Згідно п. 13 розділу XXXIV Порядку № 260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

Виходячи зі змісту наведених норм, суд приходить до висновку, що додаткова винагорода до 100000 грн на місяць виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їхнього здійснення.

У період дії воєнного стану додаткова винагорода до 100000 грн на місяць виплачується також за час перебування вказаних військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), за формою, наведеною у додатку 5 Положення № 402, яка видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, що обов`язково містить:

військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини;

інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста;

обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва);

підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).

Отже, додаткова винагорода у розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, або за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК. Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва). Умовою її виплати є отримання військовослужбовцем порання, пов`язаного із захистом Батьківщини, під час виконання бойових завдань і цей факт має бути підтверджено наказом командира про отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), який містить об`єктивні дані та висновки службового розслідування, які це підтверджують.

Наказом Міністерства здоров`я України від 04.07.2007 № 370, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2007 за № 902/14169, затверджено Класифікатор розподілу травм за ступенем тяжкості (далі - Класифікатор), згідно якого визначення ступеня тяжкості травм, отриманих на виробництві, проводиться з метою віднесення нещасних випадків до таких, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого, які відповідно до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, за рішенням органів державного нагляду за охороною праці підлягають спеціальному розслідуванню.

Відповідно до п. 1 Класифікатора, кваліфікуючими ознаками тяжкості травм, отриманих в результаті нещасного випадку на виробництві (далі - травми), є характер отриманих ушкоджень, ускладнення та наслідки, пов`язані з цими ушкодженнями.

За ступенем тяжкості травми розподіляються на 2 категорії: тяжкі і легкі (п. 2 Класифікатора).

Судовим розглядом встановлено, що під час безпосередньої участі в бойових діях 31.08.2023 одержав мінно-вибухову травму, вогнепальні осколкові поранення обох гомілок, вогнепальний перелом лівої великогомілкової кістки, правосторонній пневматорокс. За обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , на території України, в результаті внаслідок підриву на міні, перебуваючи у засобах індивідуального захисту (бронежилет, кевларова каска).

Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку із отриманням бойового поранення, позивач проходив лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК.

Факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 31.08.2023 по 01.09.2023, з 01.09.2023 по 03.09.2023, з 04.09.2023 по 09.09.2023, з 09.09.2023 по 30.10.2023, 07.12.2023 по 14.12.2023 підтверджується відповідними виписками з історії хвороби, виписними епікризами та довідками військово-лікарської комісії.

Довідкою ВЛК № 460 від 30.10.2023 підтверджено, що отримана позивачем травма є травма тяжка. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.

Довідкою ВЛК №242/4 від 14.12.2023 підтверджено, що травма позивача, поранення, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Потребує відпустки для лікування після травми, поранення за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Позивач перебував у відпустці за станом здоров`я в період з 30.10.2023 по 28.11.2023, з 14.12.2023 по 12.01.2024, з 12.01.2024 по 10.02.2024, що підтверджується відпускними квитками від 06.11.2023, від 14.12.2023 та від 12.01.2024 (а.с. 24, 25, 26, 62, 131, 132).

Отже, вищенаведеними доказами підтверджується факт перебування позивача на лікуванні у зв`язку з травмуванням, отриманим у зв`язку із Захистом Батьківщини, ступінь тяжкості якого кваліфіковано як тяжке, а також у відпустках за станом здоров`я за висновками ВЛК.

Розглядом справи по суті також встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2023 № 271 (по стройовій частині), відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та на термін перебування у розпорядженні утримувати на всіх видах забезпечення та у списках особового складу аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с. 68 на звороті).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.09.2023 № 271 за аналогічним номером та датою зазначено доповнити наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 267 від 17.09.2023. Відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та на термін перебування у розпорядженні утримувати на всіх видах забезпечення та у списках особового складу аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Призупинено виплату грошового забезпечення з 17.11.2023. Підстава: витяг з наказу від 17.09.2023 № 79-РС (а.с. 45).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2023 № 342 (по стройовій частині), позивача визнано таким, що вибув до військової частини НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 , для проходження військово-лікарської комісії. Цим же наказом позивача знято з котлового забезпечення з 29.11.2023 (а.с. 68).

30.11.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 343 (по стройовій частині), яким наказано позивача визнано таким, що прибув з військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_2 з проходження військово-лікарської комісії та приступив до виконання службових обов`язків. Цим же наказом позивача зараховано на котлове забезпечення з 01.12.2023 (а.с. 68).

Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази проходження позивачем у період з 29 по 30 листопада 2023 року військово-лікарської комісії у військовій частині НОМЕР_5 в АДРЕСА_2 .

06.12.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 349 (по стройовій частині), яким наказано позивача визнано таким, що вибув до КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради, м. Івано-Франківськ, для проходження військово-лікарської комісії з 06.12.2023. Цим же наказом позивача знято з котлового забезпечення з 06.12.2023 (а.с. 69 на звороті).

Під час розгляду справи по суті сторони не надали до суду належні та допустимі докази перебування позивача у період з 29.11.2023 по 05.12.2023 на лікуванні у зв`язку з травмуванням або у відпустці за станом здоров`я за висновками ВЛК.

Дослідження картки особового рахунку військовослужбовця № 3543 за 2023 рік встановлено, що позивачу під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 нараховано та виплачено дохід (заробітна плата, додаткова винагорода) з 31.08.2023 по 31.10.2023 на загальну суму 348172,63 грн, в т.ч.: в листопаді 2023 року додаткову винагороду у розмірі 200000,00 грн (а.с. 42 на звороті).

Відтак, у зв`язку з отриманням травми тяжкого ступеня, суд приходить до переконання, що позивач набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі до 100000 грн, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за періоди стаціонарного лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я у зв`язку із отриманням тяжкої травми пов`язаної із захистом Батьківщини з 01.11.2023 по 28.11.2023 та з 06.12.2023 по 10.02.2024.

Водночас, позивачем не доведено перебування у період з 29.11.2023 по 05.12.2023 на лікуванні у зв`язку з травмуванням або у відпустці за станом здоров`я за висновками ВЛК.

Посилання відповідача в листі № 693/7701 від 11.04.2024 та у заявах по суті на те, що виплата додаткової винагороди в період листопада 2023 року по лютий 2024 року не здійснюється, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 від 21.03.2024, суд відхиляє, з огляду на наступне.

Матеріалами справами підтверджується, що 03.04.2024 позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про нарахування та виплату йому належної додаткової грошової винагороди в розмірі до 100000 грн, за час перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, в період листопада 2023 року по лютий 2024 року.

За результатами розгляду рапорту військовою частиною НОМЕР_1 направлено на адресу позивача лист за вих. № 693/7701 від 11.04.2024, в якому повідомлено, що відповідно до пункту 15 розділу 1 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини йому призупинені виплати грошового забезпечення. Додаток: копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 від 21.03.2024 (а.с. 56).

Дослідженням витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 83 від 21.03.2024 встановлено, що вказаним наказом наказано вважати позивача таким, що вибув у самовільне залишення частини, який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Знято з котлового забезпечення з 21.03.2024 (а.с. 72).

Отже, відповідач не заперечує факт не нарахування не виплати позивачу додаткової винагороди за час перебування позивача на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я за період з 01.11.2023 по 28.11.2023 та з 06.12.2023 по 10.02.2024, а посилається на інший період та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2024.

Суд зауважує, що спірний період, за який позивач мав право на виплату додаткової винагороди не охоплює березень 2024 року, та не є предметом спору в даній справі.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.02.2024 № 43, позивач прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відпустки за станом здоров`я, який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 . Зараховано на котлове забезпечення з 12.02.2024. У вказаному наказі також зазначено, що позивач вибув до військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_2 для проходження лікування (а.с. 71).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2024 № 75, позивача визнано таким, що вибув до ОКНП "Центр медико-соціальної експертизи" м. Чернівці з 13.03.2024 солдат ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , для проходження медико-соціальної експертизи з метою встановлення групи інвалідності/визначення відсотку втрати працездатності/визначення групи інвалідності. Знято з котлового забезпечення 13.03.2024. Підстава: рапорт солдата ОСОБА_2 вх. № 693/9286 від 13.03.2024 (а.с.71 на звороті).

Згідно п. 15 розділу 1 Порядку № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач отримав тяжке поранення та в період з 01.11.2023 по 28.11.2023 та з 06.12.2023 по 10.02.2024 перебував на лікуванні та відпустці за станом здоров`я, відтак набув право на отримання додаткової винагороди.

Доказів самовільного залишення військової частини позивачем у період з 01.11.2023 по 28.11.2023 та з 06.12.2023 по 10.02.2024 відповідачем до суду не надано, а також не спростовано доводи позивача стосовно невиплати додаткової винагороди за спірний період. Водночас, позивачем не доведено перебування у період з 29.11.2023 по 05.12.2023 на лікуванні у зв`язку з травмуванням або у відпустці за станом здоров`я за висновками ВЛК.

Стосовно посилань відповідача, що позивачем не дотримано порядок звернення із метою отримання додаткової грошової винагороди за поранення та не використано вказану процедуру, а також не застосовано досудовий порядок врегулювання спору, суд відхиляє, оскільки позивач звернувся 03.04.2024 до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату додаткової винагороди за період з листопада 2023 року по лютий 2024 року. Дана обставина спростовує наведені вище твердження відповідача.

За таких підстав, враховуючи обставини встановлення під час розгляду справи порушення прав позивача, та те що у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 позивач перебував та отримував грошове забезпечення (заробітну плату), суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.11.2023 по 28.11.2023 та з 06.12.2023 по 10.02.2024, з урахуванням фактично виплачених сум та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.11.2023 по 28.11.2023 та з 06.12.2023 по 10.02.2024, з урахуванням фактично виплачених сум.

Беручи до уваги вищенаведене, суд відмовляє в частині вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць за період з 29.11.2023 по 05.12.2023, оскільки протягом вказаного періоду позивач не перебував на лікуванні у зв`язку з травмуванням або у відпустці за станом здоров`я за висновками ВЛК.

Інші доводи відповідача суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують допущену ним бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за спірний період.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в даній категорії справи, розподіл судових витрат судом не проводиться.

Стосовно витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16 та від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

Відповідно до змісту вимог про стягнення судових витрат, позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1065011 від 24.04.2024; договір про надання правничої допомоги від 01.02.2024 № 4/2024; акт здачі-прийняття наданих послуг від 24.04.2024; довідка про сплату вартості правничої допомоги від 24.04.2024 у розмірі 10000,00 грн.

Таким чином, матеріали справи містять докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України, дана справа є незначної складності, розглядалася без участі сторін у порядку письмового провадження.

Суд вважає, що у даному випадку витрати на надання правничої допомоги необхідно обраховувати, виходячи із реальної участі представника позивача в підготовці справи.

Відповідач не висловив свою позицію щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд вважає, що визначений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

При цьому, суд наголошує, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Отже, враховуючи наведені обставини, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність справи, а також те, що позов задоволено частково, суд наголошує, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 14, 77, 139, 243-246, 255, 293 та 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.11.2023 по 28.11.2023 та з 06.12.2023 по 10.02.2024, з урахуванням фактично виплачених сум.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.11.2023 по 28.11.2023 та з 06.12.2023 по 10.02.2024, з урахуванням фактично виплачених сум.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя В.К. Левицький