Справа № 420/11732/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/11732/24
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи Дар`їнська виправна колонія (№10) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи "Дар`їнська виправна колонія (№ 10)" про визнання відмов протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати протиправною відмову Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» щодо здійснення перерахунку і виплати ОСОБА_1 розмірів посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років за періоди: з січня по грудень 2020 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року; з січня по грудень 2021 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року; з січня по травень 2022 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року;

- стягнути з Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» на користь ОСОБА_1 не доплачені їй з січня 2020 року по травень 2022 року: 22 014,84 грн. посадового окладу, 7363,55 грн. окладу за звання, 11751,36 грн. надбавки за вислугу років, а всього стягнути 41129,75 грн. із урахуванням одночасної виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

- визнати протиправною відмову Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» щодо здійснення перерахунку і виплати ОСОБА_1 розмірів надбавки за особливі умови служби та премії за періоди: з січня по грудень 2020 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року; з січня по грудень 2021 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року; з січня по травень 2022 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року;

- зобов`язати Державну установу «Дар`ївська виправна колонія (№10)» здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 розмірів надбавки за особливі умови служби та премії за періоди: з січня по грудень 2020 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року; з січня по грудень 2021 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року; з січня по травень 2022 року, застосовуючи при їх перерахунку і виплаті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум із урахуванням одночасної виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

- судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проходження військової служби по день звільнення відповідач невірно встановив позивачу розмір посадового окладу та окладу за військове звання, що призвело до виплати грошового забезпечення в значно меншому розмірі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)», яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 у період з 29 січня 2020 року по 13 травня 2022 року посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливі умови служби та премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти. Зобов`язано Державну установу «Дар`ївька виправна колонія (№10)» (с.Дар`ївка, Білозерський район, Херсонська область, 75032, )здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 13 травня 2022, з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, додаткової відпустки, виходячи з посадового окладу з врахуванням премій, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованим шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" станом 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти. В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що виплати здійснювались згідно вимог чинного законодавства та відповідних нормативно-правових актів, що регулюють дані відносини, тобто виплати грошового забезпечення та компенсаційні виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та те, що відповідач підпорядковується Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, де посадові оклади працівників на посадах погоджуються через штатний розпис установи який діє з 01 січня і до кінця року. Навпаки брав за основу лише законодавство, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб. Про що зазначалось відповідачем у відзиві, але судом не було взято до уваги. Апелянт зазначає, що суд не надав належної оцінки перебуванню установи на тимчасово окупованій території України, відсутності доступу в певний період до особових справ персоналу установи, первинної фінансової документації та будь-якої іншої. Після відновлення доступу до адміністративних будівель установи зафіксовано факти викрадання основних матеріальних цінностей та відсутність первинної документації (стосовно чого відкрито кримінальне провадження № 00006029 за правовою кваліфікацією частини першої статті 438 Кримінального кодексу України).

24 вересня 2024 року до суду через систему Електронний суд від представника позивачки надійшов відзив, який зареєстровано судом 25.09.2024 р., в якому представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , працювала на посаді молодшого інспектора (оператора охоронної теле-(відео) системи) відділу інженерно-технічних засобів охорони, зв`язку та інформації Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)». Є прапорщиком внутрішньої служби.

Згідно з витягом з наказу Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» від 13 травня 2022 року №45/ОС «Про звільнення», згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), позивачку звільнено із займаної посади 13 травня 2022 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 13 років 06 місяців 29 днів.

18 березня 2024 року позивач звернулась до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» із заявою, в якій просила:

здійснити перерахунок розмірів її посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливі умови служби та премії за період з січня по грудень 2020 року, застосовуючи при їх перерахунку розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року;

здійснити перерахунок розмірів її посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливі умови служби та премії за період з січня по грудень 2021 року, застосовуючи при їх перерахунку розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «ПроДержавний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року;

здійснити перерахунок розмірів її посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливі умови служби та премії за період з січня по травень 2022 року включно, застосовуючи при їх перерахунку розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року;

виплатити, одночасно з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, не доплачені за період з січня 2020 року по травень 2022 року: посадовий оклад у сумі 22 014,84 грн, оклад за звання у сумі 7 363,55 грн, надбавку за вислугу років у сумі 1 751,36 грн, що загалом становлять до виплати 41 129,75 грн, а також виплатити їй не доплачені за вказаний період премію та надбавку за особливі умови служби.

Листом від 01 квітня 2024 року №26/7-19-24/С-20 у відповідь на її заяву від 18 березня 2024 року Державна установа «Дар`ївська виправна колонія (№10)» повідомила, що в установі відсутня фінансова документація, тому позивач має надати розрахункові листи за визначений період затверджені печаткою установи та підписом уповноважених осіб.

Вважаючи відмову протиправною позивач за захистом своїх прав звернулась до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині проведення перерахунку місячного грошового забезпечення позивача за період з 29 січня 2020 року по 13 травня 2022 року виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021, 1 січня 2022, підлягають задоволенню у спосіб застосування прожиткового мінімуму визначеного станом на відповідні періоди.

Разом з тим суд вважав, що не належать задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання нарахувати запитувані виплати з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, оскільки станом на день розгляду справи запитувані позивачем нарахування відповідачем ще не нараховано та не виплачено, а тому у суду відсутні підстави вважати, що під час її виплати буде порушено право позивача на отримання компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.

Крім того, суд зазначив, що стягненню підлягають лише нараховані та не виплачені суми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України Про Державну кримінально-виконавчу службу України визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження

Відповідно до ст. 1 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно з ч. 1-3 ст. 23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до ч.5 ст. 23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі Порядок № 925/5).

Відповідно до п.2 розділу І Порядку № 925/5 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - особи рядового і начальницького складу).

Згідно з п.3 розділу І Порядку № 925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Постановою № 704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Тобто, на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас, колегія суддів зазначає, що Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.

Так, під «умовами» слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії.

Під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.

Разом з цим, колегія суддів наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому колегія суддів зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

В свою чергу, Закон України від Закон України від 14.11.2019 № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон № 294-IX), Закон України від 15.12.2020 № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (далі - Закон №1082-IX) та Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік" таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018 на 2020, 2021, 2022 роки відповідно не містить.

Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

Вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові по справі № 400/6214/21 від 19 жовтня 2022 року.

Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені постановою №103, зокрема, до пункту 4 постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 була чинна редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Як встановлено судом першої інстанції, у спірному періоді відповідач при розрахунку та виплаті розміру грошового забезпечення позивача керувався Постановою № 704, в редакції Постанови № 103, відповідно до якої розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням позивача визначав шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)», яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 у період з 29 січня 2020 року по 13травня 2022 року посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливі умови служби та премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти та зобов`язання Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№10)» здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 13 травня 2022, з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки, додаткової відпустки, виходячи з посадового окладу з врахуванням премій, визначивши їх розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованим шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" станом 01.01.2022 на відповідні тарифні коефіцієнти.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної установи Дар`ївська виправна колонія (№10) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик