Справа № 420/13565/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13565/24

Головуючий І інстанції: Хурса О.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 29.05.2024р.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01.05.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ТУ ДСА в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати противоправними дії ТУ ДСА в Одеській області щодо неповного нарахування та не виплати йому суддівської винагороди за період з 27.03.2023р. по 14.11.2023р. включно;

- зобов`язати ТУ ДСА в Одеській області нарахувати та виплатити йому суддівську винагороду за період з 27.03.2023р. по 14.11.2023р. включно в сумі різниці в розмірі суддівської винагороди між суддівською винагородою, що виплачувалась під час відрядження до Татарбунарського районного суду Одеської області, та яка б підлягала сплаті в Херсонському міському суді Херсонської області.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 06.05.2024р. адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без руху, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Позивачу встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання цієї ухвали.

06.05.2024р. позивачем було подано до Одеського окружного адміністративного суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка мотивована тим, що пропуск строку звернення до суду стався з об`єктивних та незалежних від його волі причин, оскільки ним вже було заявлено аналогічний позов (справа № 420/5351/24), який був повернутий йому та отриманий ним - 19.04.2024р. Одразу після отримання ухвали про повернення позовної заяви позивач звернувся до суду з аналогічним позовом.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Не погоджуючись із вказаним вище судовим рішенням, позивач 17.06.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом 1-ї інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2024р. та направити адміністративну справу до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду.

11.07.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.294 та ч.2 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про відсутність належних і достатніх підстав для її задоволення.

Так, спірні правовідносини у даній справі склалися з приводу визнання протиправними дій ТУ ДСА в Одеській області, що полягають у неповному нарахуванні та не виплаті позивачу суддівської винагороди за період з 27.03.2023р. по 14.11.2023р. включно.

На стадії апеляційного провадження спірним є питання дотримання чи недотримання позивачем встановленого законом строку звернення до суду з даними позовними вимогами.

Згідно з п.2 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У відповідності до п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим та органах місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Однак, щоб адміністративний позов був прийнятий до провадження судом першої інстанції, позивачу, в свою чергу, слід дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду і кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.55 Конституції України, а також ст.5 КАС України. Реалізація захисту порушеного або оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції, втім у межах часових рамок, визначених законом.

У розумінні ч.1 ст.118 КАС України, процесуальними строками є встановлені законом або ж судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями та роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, що повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися й інші строки для звернення до суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або ж повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У ч.5 ст.122 КАС України закріплено, що для звернення до адміністративного суду у справах відносно прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки ж пропуску строку звернення до суду регламентовані ст.123 КАС України.

Як передбачено ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приймаючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд 1-ї інстанції, з урахуванням наведених позивачем підстав пропуску строку звернення до суду, виходив з того, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або ж небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Зважаючи на те, що процесуальні дії, вчинені ОСОБА_1 в межах справи №420/5351/24 не можуть зупиняти перебіг строку звернення до суду в межах справи №420/13565/24, такі причини пропуску були визнані судом неповажними.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в частині застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду з позовом, судова колегія звертає увагу на те, що КАС України дійсно передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст.122 цього Кодексу. Однак, у КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах щодо стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Разом із тим, правовідносини щодо строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів щодо стягнення заробітної плати регулюються положеннями ст.233 КЗпП України.

Колегія суддів враховує, що Верховним Судом вже неодноразово висловлювалася позиція, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення ст.233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних із недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч.5 ст.122 КАС України (зокрема, у постановах від 29.02.2024р. у справі №240/3609/23, від 04.05.2023р. у справі №560/3294/22, від 19.01.2023р. у справі №460/17052/21).

Так, у постанові від 11.07.2024р. у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що ст.233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Наведений вище підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07.05.2002р. №8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами стосовно проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Як встановлено у ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті.

Із заявою стосовно вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116).

Отже, враховуючи вищевикладене строки звернення до суду у спірних правовідносинах щодо оплати праці осіб, які перебувають (перебували) на посадах публічної служби необхідно обраховувати відповідно до норм, передбачених ст.233 КЗпП України.

У той же час, слід звернути увагу на те, що строкове обмеження права працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати було введено 19.07.2022р. - з дати набрання чинності Законом України від 01.07.2022р. №2352-ІХ (яким ч.ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України було викладено у наведеній вище редакції). Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №460/17052/21, від 06.04.2023р. у справі №260/3564/22, від 25.04.2023р. у справі №380/15245/22, а також від 10.10.2024р. у справі №200/5937/23, який підлягає врахуванню при вирішенні спірних правовідносин.

Наведений часовий проміжок на стадії апеляційного перегляду даної справи не є спірним.

Відповідно, строк звернення до суду з позовними вимогами стосовно перерахунку суддівської винагороди за період з 19.07.2022р. (дата набрання чинності Законом №2352-ІХ) по 14.11.2023р. обмежений трьома місяцями з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Проте, згідно з п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, під час дії карантину, який встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у ст.233 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину.

Таким чином, запровадження на території України карантину було безумовною підставою для продовження строків, визначених ст.233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Колегія суддів зазначає, що карантин в Україні, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020р. (за постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211) та закінчився 30.06.2023р. (за постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023р. №651).

Тож, встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду продовжений п.1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.08.2023р. у справі №380/14039/22.

На тлі цього колегія суддів констатує, що строк звернення до суду в частині вимог позивача про перерахунок суддівської винагороди за період з 27.03.2023р. по 30.06.2023р., з урахуванням вимог п.1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, у позивача розпочався саме з 01.07.2023р. та сплинув 30.09.2023р.

Отже, позивачем беззаперечно пропущено встановлений законом тримісячний строк звернення до суду з даними позовними вимогами ще - 01.10.2023р.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом лише тільки - 01.05.2024р., то судова колегія доходить висновку про пропуск тримісячного строку звернення і в частині його вимог за період з 01.07.2023р. по 14.11.2023р.

У контексті зазначеного, колегія суддів зауважує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесуальному праві сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

В своїй апеляційній скарзі стосовно спірного періоду позивач зазначає, що про порушення своїх прав він фактично дізнався після отримання 15.04.2024р. повідомлення ТУ ДСА в Одеській області про розрахунок в порядку ст.116 КЗпП України.

Однак, колегія суддів вважає безпідставними вказаний вище довід апеляційної скарги, оскільки суддівська винагорода є щомісячною виплатою, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Тобто, з дня отримання суддівської винагороди особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

За усталеною практикою Верховного Суду, застосування норм ч.1 ст.121 КАС України, вперше сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019р. (справа №9901/405/19), правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість, закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони мають бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Тому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані із дійсними, істотними перешкодами або ж труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Посилання ж апелянта на те, що він раніше ані позовних заяв, ані апеляційних скарги не подавав та самостійно підготувати та подати процесуальні документи (в аналогічній справі №420/5351/24) без отримання правової допомоги не мав можливості, не є тією обставиною, що підтверджує об`єктивну неможливість подати позовну заяву (у даній справі №420/13565/24) у визначений КАС України строк. У даному випадку, «юридична необізнаність» не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу, який тим більше є суддею, з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом

Подібна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2021р. у справі №540/2097/18.

Некомпетентність позивача (який є суддею) в певних правових питаннях, а також труднощі в поданні певних процесуальних документів не є об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають оскаржити дії чи рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку в межах встановленого законом строку звернення до суду (постанова Верховного Суду від 07.08.2018р. у справі №826/4213/18).

З огляду на викладене, висновки суду 1-ї інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є вірними, оскільки право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції чинній з 19.07.2022р.) обмежене тримісячним строком. При цьому, жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення із цим позовом позивач як до суду 1-ї інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не надав.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії» та справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998р., заява №28090/95, п.45).

Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000р., п.33).

Частиною 2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права із урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011р. №17-рп/2011 визначено також, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, повертаючи даний позов суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правовірність висновків суду 1-ї інстанції і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неповне з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.121,122,123,240,241,243,308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 15.01.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко