Справа № 620/9788/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Непочатих В.О.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року Справа № 620/9788/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

за участі секретаря Бродацької І.А.,

представника Відповідача Паншиної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Чернігівській області

про визнання протиправними та скасування податкових

повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - Відповідач) в якому просила визнати протиправними та скасувати у повному обсязі податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області :

- від 19.01.2021 № 0, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 267035,00 грн;

- від 19.01.2021 № 0, яким ФОП ОСОБА_1 зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 19349,00 грн;

- від 19.01.2021 № 0, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф в загальній сумі 110214,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог Позивачка зазначала, що ФОП ОСОБА_1 протягом періоду, який перевірявся, надано послуги по міжнародному перевезенню вантажів на загальну суму 1 068 142,00 грн тому вона мала право на підставі підпункту «а» підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України усі операції з постачання таких послуг оподатковувати за нульовою ставкою.

Позивачка також стверджує, що наявність відповідної ліцензії на їх здійснення не впливає на застосування нульової ставки податку, оскільки відповідно до приписів статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є певні господарські операції, а не право особи на їх здійснення.

ОСОБА_1 відзначала, що зменшення Відповідачем розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість позивача на суму 19 349,00 грн відбулося незаконно, оскільки придбане у ТОВ «Агро Флора» дизельне паливо було використано ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності з метою заправки транспортних засобів, якими виконувались перевезення вантажів та на підставі довідки розрахунку по списанню ПММ це дизельне паливо було повністю списане.

Також Позивачка зазначала, що на кожне виконане міжнародне перевезення вантажів, вказане у Акті перевірки, ФОП ОСОБА_1 було складено в електронній формі відповідні податкові накладні, із зазначенням у них нульової ставки ПДВ, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у строки, встановлені в статтею 201 Податкового кодексу України, що свідчить про дотримання ним приписів цієї норми чинного законодавства України.

2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю та стягнуто на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що перевезення вантажів були міжнародними і кожне з цих перевезень оформлене єдиним міжнародним перевізним документом. А тому, відповідно до підпункту «а» підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, Позивачка мала право оподатковувати їх за нульовою ставкою ПДВ, оскільки будь-якої іншої ставки ПДВ для оподаткування операцій з міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом законодавством України не передбачено.

При цьому суд визнав необґрунтованими доводи Відповідача щодо відсутності у ФОП ОСОБА_1 відповідної ліцензії, оскільки за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії спеціальним законодавчим актом у галузі ліцензування передбачено спеціальну адміністративну відповідальність, але такою відповідальністю не є зміна ставки податку на додану вартість з нульової на основну.

Також суд першої інстанції відзначив, що дизельне паливо, придбане у ТОВ «Агро Флора», було використано ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності з метою заправки транспортних засобів, якими виконувались перевезення вантажів та на підставі довідки розрахунку по списанню ПММ дизельне паливо було повністю списане.

Окрім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд зазначив, що оскільки операції з міжнародних перевезень вантажів мають оподатковуватися за нульовою ставкою ПДВ, а на податкові накладні складені для операцій, які оподатковуються за нульовою ставкою, дія пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України не поширюється, застосування до Позивачки штрафу, передбаченого цією нормою, є протиправним.

Також суд відзначив, що Відповідачем не зазначено які саме податкові накладні, по яким операціям і коли Позивачем не було складено та/або зареєстровано з порушенням граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову - відмовити.

В обґрунтування вимог скарги, Апелянт зазначає, що ФОП ОСОБА_1 , при здійсненні міжнародних перевезень вантажів, декларувала пільгові операції з ПДВ, втім, згідно з інформацією, розміщеною на сайті Державної служби України з безпеки на транспорті, відомості щодо отримання ліцензії на право здійснення такої діяльності та наявності інших дозвільних документів - відсутні. А тому, по даних операціях базою оподаткування є загальна сума за надані послуги з перевезення вантажів, що оподатковується за ставкою 20%.

Також Апелянт стверджує, що ФОП ОСОБА_1 завищено суму податкового кредиту за рахунок віднесення до його складу вартості придбаного палива за січень 2019 року, оскільки витрати на його придбання здійснені без мети його використання у господарській діяльності.

Крім того, контролюючий орган, посилаючись на акт перевірки, зазначає, що ФОП ОСОБА_1 не складено та не зареєстровано податкові накладні.

Апелянт також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу та зазначає, що така сума є завищеною, оскільки ця справа не є складною з урахуванням її фактичних обставин, предмету спору, зміст порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів, а підготовка позову не потребувала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024, 28.11.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду.

5. Від Позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому вона просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, зазначаючи доводи, які вже були викладені нею раніше.

При цьому, Позивачка наполягає на тому, що застосування нульової ставки податку, встановленої в пп. «а» пп. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195 ПК України, не поставлено законодавцем в залежність від того, чи має особа, яка здійснює наведені вище операції з міжнародних перевезень вантажів, відповідну ліцензію на їх здійснення, чи ні.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що ФОП ОСОБА_1 належним чином дотримані вимоги чинного законодавства України щодо складання та реєстрації виписаних на міжнародні перевезення податкових накладних. Будь-яких зауважень, заперечень щодо реєстрації цих податкових накладних від Відповідача не надходило.

Також Позивачка наполягає на законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо стягнення на її користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

6. У судовому засіданні представник Апелянта наполягала на правовій позиції контролюючого органу, викладеній письмово у апеляційній скарзі. Просила скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Сторона позивача у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Про причини неявки не відомо.

Вислухавши думку учасників справи, порадившись на місці без виходу до нарадчої кімнати, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності Позивачки.

7. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 07.09.2018 була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /т. 2 а.с. 48-49/.

ФОП ОСОБА_1 була включена до реєстру платників податку на додану вартість з 01.10.2018 по 27.02.2019.

На підставі поданої заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності та відповідно до пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України з 07.09.2018 по 30.09.2018 ФОП ОСОБА_1 була віднесена до 3 групи платників єдиного податку за ставкою 5% та з 01.10.2018 була віднесена до 3 групи платників єдиного податку за ставкою 3%. ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку 27.02.2019.

За КВЕД ФОП ОСОБА_1 визначено види діяльності - 49.41 - вантажний автомобільний транспорт (основна). В рамках здійснення даного виду діяльності позивачем виконувались внутрішні та міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Представниками Головного управління ДПС в Чернігівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.09.2018 по 27.02.2019, за результатами якої складений акт перевірки від 20.11.2020 № 1109/07/ /т. 1 а.с. 55-86/.

На підставі акту перевірки від 20.11.2020 № 1109/07/ НОМЕР_1 Головне управління ДПС у Чернігівській області прийняло наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 19.01.2021 № 0, яким за порушення пункту 187.1 статті 187, підпункту «а» підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України та збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 267035,00 грн, у тому числі 213628,00 грн за податковими зобов`язаннями, та 53407,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 19.01.2021 № 0, яким за порушення абзацу «г» підпункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 19349,00 грн;

- від 19.01.2021 № 0, яким у зв`язку з відсутністю складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 213628,00 грн до Позивачки застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 106814,00 грн, а податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 96744,00 грн до позивача застосовано штраф в розмірі 5%, але не більше 3400,00 грн, у сумі 3400,00 грн, а всього загальна сума штрафу становить 110214,00 грн /т.1 а.с. 50-54/.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями Позивачка оскаржила їх в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України від 30.03.2023 № 7885/6/99-00-06-01-04-06 скаргу залишено без задоволення/т. 2 а.с. 34-41/.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, Позивачка звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Також, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, перевезення вантажів на загальну суму 1068142,00 грн, були міжнародними, що визнається, як платником податків, так і податковим органом, і кожне з цих перевезень оформлене єдиним міжнародним перевізним документом, яким є міжнародна автомобільна накладна (CMR).

З матеріалів справи також вбачається, що 10.10.2018 між ТОВ «Агро Флора» (як постачальником) та ФОП ОСОБА_2 (як покупцем) було укладено договір поставки паливно-мастильних матеріалів № 11, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти й оплатити поставлені паливно-мастильні матеріали, в тому числі масла автомобільні /т. 1 а.с. 231-236/.

В січні 2019 року на виконання даного договору ТОВ «Агро Флора» поставило ФОП ОСОБА_1 паливо дизельне ЄВРО СОРТ Е клас К5 (ДТ-Е-К5) в кількості 4640,00 л. за ціною 20,85 грн. без ПДВ за 1 л. на загальну суму 96744,00 грн., ПДВ 19348,80 грн., всього з ПДВ 116092,80 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1 від 04.01.2019, ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 1 від 04.01.2019 /т. 1 а.с. 237- 238/.

Дизельне паливо було використано ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності з метою заправки транспортних засобів, якими виконувались перевезення вантажів та на підставі довідки розрахунку по списанню ПММ дизельне паливо було повністю списане /т. 1 а.с. 239/.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначений пунктом 292.3 цієї статті.

Згідно пункту 293.3 статті 293 Податкового кодексу України відсоткова ставка єдиного податку для платника третьої групи встановлюється в розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати ПДВ згідно з цим Кодексом, 2) 5 відсотків: доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

Підпунктом 292.9 статті 292 Податкового кодексу України передбачено, що доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з цією главою, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV цього Кодексу.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання і товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.

Згідно пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається і сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

За приписами пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, міжнародними перевезеннями пасажирів і вантажів є перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Пунктом 1 статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Згідно частини першої пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до абзацу «а» підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України операції з міжнародного перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом оподатковуються за нульовою ставкою.

При цьому, міжнародним перевезенням вважається перевезення, що здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

В силу вимог пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у дому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є Господарською діяльністю платника податку.

Згідно пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається утримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з достачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що нульова ставка ПДВ, визначена підпунктом 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України, застосовується до операцій з постачання послуг з міжнародного перевезення вантажів по всьому маршруту перевезення вантажів в цілому, без поділу його на відрізки в межах митної території України та поза межами митної території України, за умови, що таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

12. Як правильно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється Апелянтом, перевезення вантажів на загальну суму 1068142,00 грн у періоді, що перевірявся контролюючим органом, були міжнародними. Кожне з цих перевезень оформлене єдиним міжнародним перевізним документом, яким є міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR), що також було встановлено податковим органом під час перевірки та відображено в акті перевірки від 20.11.2020 № 1109/07/.

13. Отже, ФОП ОСОБА_1 мав право оподатковувати операції з міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом за нульовою ставкою ПДВ, що нормативно передбачено підпунктом «а» підпункту 195.1.3 пункту 195.1 статті 195 ПК України.

14. Посилання контролюючого органу на відсутність у Позивача ліцензії на право здійснення міжнародних перевезень вантажів, колегія суддів вважає необґрунтованим та до уваги не приймає, оскільки застосування нульової ставки податку, передбаченої пп. «а» пп. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195 ПК України, не поставлено законодавцем у залежність від наявності у платника податків відповідної ліцензії.

15. Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що Апелянтом не обґрунтовано наявність правових підстав для застосування ставки податку у розмірі 20% та, відповідно, нарахування штрафних (фінансових) санкцій за заниження податку на додану вартість, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 19.01.2021 № 0 та його скасування.

16. Вищезазначене також дозволяє колегії суддів стверджувати про помилковість висновків контролюючого органу щодо відсутності складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 213628,00 грн та застосування штрафних санкцій у розмірі 106814,00 грн згідно ст. 120-1 ПК України у податковому повідомленні-рішенні від 19.01.2021 № 0.

17. Так, зі змісту ч. 120-1.1. ст. 120-1 ПК України вбачається, що штраф за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не застосовуються щодо, зокрема, податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою.

18. Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що застосування до Позивачки штрафу, передбаченого цією нормою, є протиправним. Більш того, заниження податку на додану вартість на суму 213628,00 грн ФОП ОСОБА_1 не допускалось.

19. Щодо податкового повідомлення-рішення від 19.01.2021 № 0, судова колегія зазначає наступне.

Так, контролюючий орган стверджує, що у січні 2019 року ФОП ОСОБА_1 здійснено витрати на придбання палива без мети його використання у господарській діяльності, оскільки акт на його списання та довідки розрахунки по списанню ПММ за вказаний період до перевірки надано не було.

20. З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто, на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само, створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Документальне обґрунтування наявності ділової мети передбачає наявність документів управлінського обліку, первинних документів, які платник податків використовує в господарській діяльності, зокрема, у перспективі, або коли наявна потреба в здійсненні збиткових операцій з огляду на стратегічні цілі чи несприятливі обставини. Такі документи мають містити загальноприйняті реквізити, такі як дата складання та підписи уповноважених осіб, і можуть бути використані під час перевірки або затребувані в установленому ПК України порядку.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

21. Як вбачається з викладених вище обставин справи та не оспорюється ані Позивачем, ані Відповідачем, в січні 2019 року, на виконання договору поставки паливно-мастильних матеріалів № 11 від 10.10.2018, ТОВ «Агро Флора» поставило ФОП ОСОБА_1 паливо дизельне ЄВРО СОРТ Е клас К5 (ДТ-Е-К5) в кількості 4640,00 л. за ціною 20,85 грн без ПДВ за 1 л. на загальну суму 96744,00 грн, ПДВ 19348,80 грн, що підтверджується видатковою накладною № 1 від 04.01.2019, ТТН на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 1 від 04.01.2019 /т. 1 а.с. 231- 238/.

22. При цьому, дизельне паливо було використано ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності з метою заправки транспортних засобів, якими виконувались перевезення вантажів, яке було повністю списане, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою розрахунком по списанню ПММ /т. 1 а.с. 239/.

23. Окрім того, з вищевикладеного вбачається, що дизельне паливо не використовувалося в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, а тому у ФОП ОСОБА_1 не було обов`язку скласти та зареєструвати податкову накладну згідно пункту 198.5 статті 198 ПК України, а тому відсутні правові підстави для складення та направлення спірних податкових повідомлень-рішень від 19.01.2021 № 0 та від 19.01.2021 № 0 в розмірі 3400,00 грн.

24. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

25. Підсумовуючи усе викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального права.

26. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Водночас, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», у справі «East/West Alliance Limited» проти України» та «Ботацці проти Італії» (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

27. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що представництво інтересів Позивачки у цій справі здійснювалось адвокатом Підгорним К.Є. на підставі договору про надання правової допомоги від 05.06.2023.

Водночас у вказаному договорі Стороно погодили гонорар за надання послуг з правничої допомоги в розмірі 14000,00 грн/т.1 а.с.78/.

28. Враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціну позову, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Позивачки витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

29. Разом з тим, надання Позивачці правничої допомоги на заявлену нею суму 10000,00 грн підтверджується договором про надання правової допомоги від 05.06.2023, актом прийому-передачі виконаних робіт для підтвердження розміру оплати послуг адвоката (гонорару) згідно договору про надання правової допомоги від 02.10.2023, квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 02.10.2023, ордером на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1060139 /т. 1, а.с. 39, т. 2, а.с. 77-78, 80, 81/.

30. Водночас, аналізуючи доводи Апелянта щодо неспівмірності та завищення заявлених Позивачем витрат на правничу допомогу, судова колегія звертає увагу на те, що в межах розгляду цієї справи адвокатом складено позовну заяву, інші заяви по суті справи, пояснення. З огляду на викладене, а також ураховуючи сутність спірних правовідносин, обсяг процесуальних дій та роботи, виконаної адвокатом, і витрачений ним час, а також тривалість судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена Позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною у розумінні вищенаведених законодавчих приписів, а відповідні доводи Апелянта безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами цієї справи.

31. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

32. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління ДПС у Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року - без змін.

33. Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 січня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк