Справа № 140/10673/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/10673/24 пров. № А/857/27078/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі (суддя Димарчук Т.М., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №140/10673/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 2) зобов`язати відповідача здійснити позивачу з 05 червня 2024 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 1 січня календарного року виплати пенсії; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн..

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за цим позовом.

З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є незаконною та необґрунтованою у частині висновків суду щодо відмови у відкритті провадження у справі, ухваленою з неповним з`ясування обставин справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про відмінність фактичних обставин у межах справи №140/355581/23 та справи №140/10673/24. Фактичною підставою для звернення до суду в межах справи №140/355581/23 було рішення про призначення пенсії від 26.09.2023 (яке було скасовано 12.01.2024), фактичною підставою для звернення до суду в межах справи №140/10673/24 - рішення про призначення пенсії від 05.06.2024. Отже, незважаючи на те, що сторони та предмет у позовах у справах №140/35581/23 та №140/10673/24 є ті ж самі, однак підстави позовів у цих справах не є тотожними.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду у повному обсязі, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити, з урахуванням наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що проаналізувавши підстави, предмет позову та суб`єктний склад сторін у справі №140/355581/23 та у справі №140/10673/24, суд констатував, що оскільки законодавче регулювання спірних правовідносин не змінилось, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є рішення, що набрало законної сили.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

Разом з тим, згідно з частиною статті 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження у справі.

Ця підстава кореспондується з принципом "res judicata" (юридичної (правової) визначеності), у відповідності з яким, зокрема, якщо справу уже вирішено судом, вдруге заявляти тотожний адміністративний позов не можна.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на необхідність дотримання на рівні національного судочинства принципу ??res judicata??, наголошуючи, що жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи й постановлення нового рішення.

Верховний Суд висловлював позицію, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що у спірних правовідносинах предметом судового розгляду є вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі №140/35581/23 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 26.09.2023 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 26.09.2023 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік), до фактичної зміни обставин чи зміни нормативно-правових актів, що були застосовані судом під час вирішення даного спору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Це рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 у справі №140/35581/23 в апеляційному порядку не оскаржене та 19.03.2024 набрало законної сили.

Ухвалюючи 15.02.2024 рішення у справі №140/35581/23, суд встановив, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), перебуває на обліку в органах ПФУ як одержувач пенсії та не перебуває у трудових відносинах. Позивач проживає у населеному пункті Волинської області, який відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 29.08.2024 №11025-10950/Ч-02/8-0300/24, на звернення ОСОБА_1 щодо виконання рішення суду від 15.02.2024 по справі №140/355581/23 повідомлено, що згідно даних Централізованої підсистеми «Звернення» в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, 27.10.2023 позивачем подана заява щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення від 12.01.2024 за № 9 про відмову в призначенні даного виду пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Поряд з цим, згідно даних підсистеми «Звернення» за результатами розгляду поданих позивачем заяв від 14.03.2024, 25.03.2024, 05.06.2024 щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону № 1058, органами Фонду прийняті аналогічні рішення про відмову в призначенні пенсії. На даний час позивач перебуває на обліку як одержувач пенсії по інвалідності згідно поданої 27.06.2024 заяви. Пенсія призначена з урахуванням норм Закону № 1058 з 05.06.2024 (а.с. 18).

Відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 25.09.2024 №12272-12123/Ч-02/8-0300/24 на звернення ОСОБА_1 від 10.09.2024 повідомлено, що позивач перебуває на обліку як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія призначена з 05.06.2024. За матеріалами електронної пенсійної справи позивач не перебуває в трудових відносинах. Для встановлення до пенсії підвищення за проживання на забрудненій території внаслідок аварії на ЧАЕС, немає підстав (а.с. 17).

Позивач вважає, що станом на день набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/355581/23 (19.03.2024) позивач не перебував на обліку в органах Пенсійного фонду як одержувач пенсії (оскільки 12.01.2024 відповідачем скасовано статус одержувача пенсії, тобто до набрання законної сили рішенням суду. Станом на день звернення до суду у межах справи №140/10673/24 (30.09.2024) позивач вже перебував на обліку в органах Пенсійного фонду як одержувач пенсії по інвалідності (оскільки 05.06.2024 відповідачем повторно надано позивачу статус одержувача пенсії. Вищевказане призвело до неможливості виконання рішення суду у справі №140/355581/23 внаслідок фактичної зміни обставин.

Із змісту доводів позовної заяви у цій справі №140/10673/24 та із фактичних обставин у розглядуваних правовідносинах видно, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому звернувся з даним позовом до суду.

У доводах апеляційної скарги позивач зазначив, що фактичною підставою для звернення до суду в межах справи №140/355581/23 було рішення про призначення пенсії від 26.09.2023 (яке було скасовано 12.01.2024), а фактичною підставою для звернення до суду в межах справи №140/10673/24 є рішення про призначення пенсії від 05.06.2024.

Колегія суддів зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників судового процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Подібність справ і відносин визначається за такими основними критеріями: суб`єктним, об`єктним і змістовним. Необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Здійснюючи оцінку підставам позову, що можуть підтвердити тотожність справ №140/355581/23 та №140/10673/24, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

У справі №140/355581/23 матеріали справи підтверджують, що позивач перебував на обліку в органах Пенсійного фонду як одержувач пенсії, однак станом на день набрання законної сили судовим рішенням у цій справі (19.03.2024) Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області 12.01.2024 скасовано позивачу статус одержувача пенсії, тобто до набрання законної сили рішенням суду, що унеможливило виконання цього рішення суду.

Станом на день звернення до суду у межах справи №140/10673/24 (30.09.2024) позивач вже перебував на обліку в органах Пенсійного фонду як одержувач пенсії по інвалідності (оскільки 05.06.2024 відповідачем повторно надано позивачу статус одержувача пенсії).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з цим позовом у вересні 2024 року, зазначив у своїх доводах про інший предмет та підстави спору щодо визнання бездіяльності відповідача протиправною, зобов`язання вчинити дії, оскаржуючи фактично ненарахування і невиплату позивачу з 05 червня 2024 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином предмети судового спору і підстави позову за позовними вимогами про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії у справі №140/35581/23 та у справі №140/10673/24 являються відмінними між собою (не тотожними).

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Враховуючи наведене, положення КАС України та зважаючи, що предмет спору і підстави позову у справі №140/355581/23 та у справі №140/10673/24 за вимогами про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, різниться, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі №140/10673/24 на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

Відповідно до ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції від 04.10.2024 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №140/10673/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати та направити справу для продовження розгляду до Волинського окружного адміністративного суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль