Справа № 552/8661/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 р.Справа № 552/8661/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Афанасьєва К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Самсонова О.А., м. Полтава, повний текст складено 12.12.24 року у справі №552/8661/24

за позовом Київського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

до ОСОБА_1

про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

ВСТАНОВИВ:

Київський відділ Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернувся до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач), в якому просив суд продовжити затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців.

В обґрунтування вимог адміністративного позову зазначав, що відповідач не виконав рішення про примусове повернення без поважних причин, втратив підстави законного перебування в Україні, не має постійного місця проживання, офіційного джерела доходів, а також достатнього фінансового забезпечення для проживання в Україні та для виїзду за межі України, а тому є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішень про його примусове повернення / видворення з України. Відтак, просив суд продовжити строк затримання громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12.12.2024 року позов Київського відділу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України задоволено.

Продовжено на 6 місяців строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу (за підписом його представника), в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги висловлює незгоду із рішенням суду першої інстанції. Посилається на практику судів апеляційної інстанції, зокрема, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 року у справі №554/447/19 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 року у справі №743/106/19. Зазначає, що позивач не надав доказів того, що відповідач ухилявся від ідентифікації. Посилається на те, що приписами ч.13 ст.289 КАС України регламентовано дві умови, наявність двох з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що особа відповідача ідентифікована позивачем. Вважає, що єдиною підставою для продовження строку, як він вважає була неефективність дій позивача щодо забезпечення примусового видворення відповідача.

Київський відділ Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому висловлюючи незгоду із скаргою відповідача, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.12.2024 року у даній справі залишити без змін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.268 КАС України у правах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 допустив порушення вимог пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 №150, а саме не виїхав за межі України в установлений законодавством строк та п.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно якого іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно дотримуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

15.12.2023 року Київським відділом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.12.2023 року (залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2024 року) у справі №552/7658/23 затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.

16.12.2023 року за вказаним рішенням суду громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців.

Оскільки відповідач не має документів, що дають право на виїзд з України у відповідності до пункту 1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, АДПС України та СБУ від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (зі змінами), з метою ідентифікації іноземців до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження, іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу та заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

Відповідно до листа МЗС України від 06.07.2022 №71/15-500-48091, діяльність посольств та консульських установ російської федерації, через військову агресію на території України припинена. Представлення інтересів російської федерації дипломатичним представництвом третьої держави не здійснюється, що унеможливлює надання органам дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи та документування громадян країни-агресора, через МЗС України.

08.02.2024 року та 06.05.2024 року позивачем було надіслано листи до Миколаївського ПТПІ ДМС України з проханням у сприянні заповнення громадянином російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви про видачу свідоцтва на в`їзд (повернення) в російську федерацію та опитувального листа з метою: документування іноземця після відновлення роботи посольств та консульських установ російської федерації в Україні, проте, ОСОБА_1 відмовився отримувати та заповнювати заяву про видачу свідоцтва на в`їзд (повернення) в російську федерацію та опитувальний лист.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14.06.2024 року у справі №552/3757/24 (залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2024 року) задоволено адміністративний позов Київського відділу у м. Полтаві Управління ДМС України у Полтавській області до ОСОБА_1 про продовження на 6 місяців строку затримання іноземця в Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

15.10.2024 року позивачем надіслано листа до Миколаївського ПТПІ ДМС України з проханням провести з громадянином росії ОСОБА_1 співбесіду та з`ясувати наміри іноземця співпрацювати з представниками УДМС у Полтавській області під час його видворення.

22.10.2024 року позивачем отримано відповідь Миколаївського ПТПІ ДМС України про те, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 не бажає бути витвореним за межі України та не співпрацюватиме з УДМС у Полтавській області з метою його видворення.

04.11.2024 року позивачем повторно надіслано листа до Миколаївського ПТПІ ДМС України з проханням провести з громадянином росії ОСОБА_1 співбесіду та з`ясувати наміри іноземця співпрацювати з представниками Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області під час його видворення.

05.11.2024 року отримано відповідь Миколаївського ПТПІ ДМС України про те, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 не бажає бути витвореним за межі України та не співпрацюватиме з Управлінням Державної міграційної служби України в Полтавській області з метою його видворення, будь-які письмові пояснення іноземець надати відмовився.

11.11.2024 року позивачем надіслано листа до Миколаївського ПТПІ ДМС України з проханням вчергове довести до громадянина росії ОСОБА_1 інформацію щодо можливості виконання рішення про видворення за внутрішнім паспортом та розглянути можливість проведення бесіди в режимі онлайн посадових осіб Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області з ОСОБА_1 для роз`яснення йому порядку та шляхів виконання рішення про примусове видворення з України.

12.11.2024 року отримано відповідь Миколаївського ПТПІ ДМС України про те, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 не бажає бути витвореним за межі України та не співпрацюватиме з Управлінням Державної міграційної служби України в Полтавській області з метою його видворення, будь-які письмові пояснення іноземець надати відмовився.

Позивач, вважаючи, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач після закінчення строку затримання буде ухилятися від виїзду з території України в добровільному порядку та беручи до уваги тривале у часі (з 2008 року) порушення останнім вимог чинного міграційного законодавства, а також відсутність у нього законних підстав для перебування та проживання на території України, звернувся до суду з адміністративним позовом щодо продовження затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі по тексту - Закон України №3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно п.2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про припинення дії Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації та застосування деяких міжнародних договорів України з російською федерацією" від 17.06.2022 №692 на період до припинення дії Угоди, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, відповідно до статті 6 такої Угоди зупинено дію статей 1 і 2 Угоди в частині можливості громадян російської федерації в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом, перебувати і пересуватися територією України без віз на підставі документів, зазначених у пунктах 2, 3, 4, 6 і 8 переліку документів громадян російської федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України, наведеного в Додатку 1 до Угоди.

Колегія суддів враховує при вирішенні даної справи, що згаданим вище рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.12.2023 року (залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2024 року) у справі №552/7658/23, яке набрало законної сили, було затримано відповідача строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, саме з метою забезпечення примусового видворення.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Частиною 11 ст.289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.12 ст.289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.04.2022 року у справі №522/17369/21 нормою ч.13 ст.289 КАС України регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Наведене вище також було викладено в постанові Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №743/1046/20.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що приписами ч.13 ст.289 КАС України регламентовано дві умови, наявність двох з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні згаданої вище норми КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи встановлено, що позивачем неодноразово вживалися заходи, направлені на проведення з відповідачем співбесіди та з`ясування намірів останнього співпрацювати з представниками міграційної служби (шляхом направлення листів Миколаївського ПТПІ ДМС України, де перебуває (поміщений) відповідач) щодо питання його видворення з України.

В даному випадку відсутність співпраці з боку іноземця (відповідача) під час процедури його ідентифікації, що встановлено з матеріалів справи, є підставою для продовження строку затримання відповідача згідно вимог ч.11 ст.289 КАС України.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що позивач не надав докази, що відповідач ухилявся від ідентифікації, а також посилання останнього на те, що єдиною підставою для продовження строку його затримання була неефективність дій позивача щодо забезпечення примусового видворення відповідача, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані та такі, що не впливають на вирішення даної справи, враховуючи вже наведені вище обґрунтування і висновки суду.

Таким чином, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими, а відтак погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на правові позиції судів апеляційної інстанції, викладені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 року у справі №554/447/19 та в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 року у справі №743/106/19, то колегія суддів відхиляє такі посилання скарги, оскільки згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а відтак висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах судів апеляційної інстанції, не є обов`язковими для врахування судом.

Колегія суддів враховує при прийнятті судового рішення у даній справі посилання скаржника на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях у певних справах, проте зазначає, що дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції їм не суперечить.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за наслідками апеляційного перегляду даної справи апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.12.2024 у справі №552/8661/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський