Справа № 420/12294/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 січня 2025 року

м. Київ

справа № 420/12294/24

адміністративне провадження № К/990/49952/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі №420/12294/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_5 у складі ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

19 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо зарахування його до категорії військового обліку - військовозобов`язаних;

- визнати протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо прийняття наказу по особовому складу про зарахування його в команду на відправку № (наразі не відомо) до ІНФОРМАЦІЯ_5 у складі ВЧ НОМЕР_1 ;

- визнати протиправними дії щодо видачі посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 повістку на відправку із зарахуванням до команди № (наразі не відомо);

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 зняти його з військового обліку військовозобов`язаних, та взяти його на військовий облік призовників і видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 військово-обліковий документ - посвідчення про приписку до призовної дільниці;

- визнати протиправними дії щодо видачі та вручення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості військовозобов`язаного ОСОБА_1 21 липня 2001 року мобілізаційного розпорядження;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 у складі ВЧ НОМЕР_1 звільнити його від проходження подальшого навчання.

28 травня 2024 року подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено відповідачами ІНФОРМАЦІЯ_2 , військову частину НОМЕР_1 та доповнено позовні вимоги наступним:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про призначення його на посаду курсанта Навчальної роти Навчального батальйону військової частини ІНФОРМАЦІЯ_6 з 01 квітня 2024 року та зарахування до списків частини;

- зобов`язати командира військової частити НОМЕР_1 виключити його із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в Одеській області № 71 від 31 березня 2024 року в частині призову на військову службу по мобілізації ОСОБА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 .

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо зарахування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , до категорії військового обліку - військовозобов`язаних.

Визнано протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо прийняття наказу по особовому складу про зарахування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в команду на відправку до ІНФОРМАЦІЯ_5 у складі ВЧ НОМЕР_1 .

Визнано протиправними дії щодо видачі посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості військовозобов`язаного ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 повістку на відправку із зарахуванням до команди на відправку до ІНФОРМАЦІЯ_5 у складі ВЧ НОМЕР_1 .

Зобов`язано начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 зняти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з військового обліку військовозобов`язаних, та взяти його на військовий облік призовників і видати позивачу військово-обліковий документ - посвідчення про приписку до призовної дільниці.

Визнано протиправними дії щодо видачі та вручення посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 у якості військовозобов`язаного ОСОБА_1 21 липня 2001 року мобілізаційного розпорядження.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 у складі ВЧ НОМЕР_1 звільнити позивача від проходження подальшого навчання.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про призначення ОСОБА_1 на посаду курсанта Навчальної роти Навчального батальйону військової частини ІНФОРМАЦІЯ_6 з 01 квітня 2024 року та зарахування до списків частини;

Зобов`язано командира військової частити НОМЕР_1 виключити із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 в Одеській області № 71 від 31 березня 2024 року в частині призову на військову службу по мобілізації ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням, відповідач звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції застосовано норму права без урахування висновків Верховного Суду, які викладено у постановах від 26 грудня 2019 року у справі №724/716/16-а, від 08 вересня 2022 року у справі №300/1263/22.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

Так, у справі №724/716/16-а предметом спору було скасування постанову відповідача від 05 травня 2016 року №11, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 гривень.

У справі №300/1263/22 переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанції Верховний Суд зазначив про відсутність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтованого відмовив у відкритті провадження у цій справі з підстав пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Натомість, у справі, в якій подано дану касаційну скаргу спір стосується призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації.

Отже, наведені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки судів.

З огляду на це Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Формальне зазначення про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах без конкретизації норм права і позиції скаржника щодо того, як такі норми мають бути застосовані, не може вважатись належним виконанням вимог пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином підстави визначені пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України для відкриття касаційного провадження у справі відсутні.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі №420/12294/24 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Соколов