Справа № 200/8042/24
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року Справа№200/8042/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області № 59 від 27 червня 2024 року про відмову в призначені позивачу пенсії;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19 червня 2024 року про призначення пенсії, зарахувавши до її страхового та пільгового стажу за Списком № 2 періоди її роботи: з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року на заводі «Буддеталь» Треста «Донецьккабельбуд» в якості машиніста каналу 4 розряду, з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року в УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» в якості машиніста козлового каналу 4 розряду; а також зарахувавши до її пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи: з 1 квітня 1987 року по 1 червня 1988 року у Донецькому заводі ЖБВ треста «Пробудматеріали» в якості машиніста крана 4 розряду, з 1 січня 1994 року по 9 січня 1995 року на шахті ім. Ф.Е.Дзержинського в/о «Дзержинськвугілля» в якості машиніста крану.

Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року позовна заява залишена без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду належного документа про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн (а.с. 19).

27 листопада 2024 року на електронну адресу суду надійшла заява позивача щодо усунення недоліків позовної заяви, до якої додано платіжну інструкцію № 0.0..1 про сплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн (а.с. 24-26).

Ухвалою суду від 2 грудня 2024 року відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи; запропоновано відповідачу надати суду відзив на позов та зобов`язано надати додаткові доказі по справі (а.с. 28-29).

19 грудня 2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання ухвали суду від 2 грудня 2024 року надійшов відзив на позов та додаткові докази (а.с. 37-61).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

19 червня 2024 року у зв`язку із досягненням 60 років позивач вперше звернулась до управління Пенсійного фонду України через електронний кабінет із заявою про призначення пенсії за віком.

За наслідком розгляду її заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 27 червня 2024 року прийняло рішення № 59 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, зазначивши, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру страхових осіб до страхового стажу застраховані всі періоди трудової діяльності.

Проте, період роботи з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року не зарахований у зв`язку відсутністю у трудовій книжці запису наказу про звільнення, а період з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року не зараховано у зв`язку із відсутністю в трудовій книжці запису номеру наказу про прийняття на роботу та неможливості ідентифікувати печатку організації.

Також відповідач не зарахував до пільгового стажу за Списком № 2 періоди її роботи машиністом крану з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року, з 1 квітня 1987 року по 1 червня 1988 року, з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року, з 1 січня 1994 року по 9 січня 1995 року.

За підрахунком позивача, її трудовий стаж становить 24 роки 10 місяців 13 днів, з них 12 років 4 місяці 23 дні - пільговий стаж за Списком № 2.

Враховуючи наведене, позивач має право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до абз. 14 і 18 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач вважає, що спірне рішення є таким, що порушує її право на належний соціальний захист, отже, є протиправним (а.с. 1-4).

У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, обґрунтовуючи це наступним.

19 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, яка за принципом екстериторіальності розглядалась структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

27 червня 2024 року було винесено рішення № 59 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу.

До стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 не зараховано періоди роботи (відповідно до трудової книжки): з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року; з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року; з 1 квітня 1987 року по 1 червня 1988 року; з 1 січня 1994 року по 9 січня 1995 року.

Згідно з даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, спеціальний трудовий стаж відсутній.

За доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу ОСОБА_1 не враховані періоди її роботи: з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 - оскільки відсутній наказ про звільнення; з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року - оскільки відсутній номер наказу на прийняття, неможливість ідентифікувати печатку організації.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу реєстру застрахованих осіб до страхового стажу зараховані всі періоди трудової діяльності.

Інші документи, передбачені Порядком № 637, відсутні.

Підтверджений належними документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 8 місяців 5 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - відсутній, оскільки не підтверджений в порядку, визначеному законодавством (відсутні будь-які довідки), що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.

Просить суд відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог (а.с. 37-40).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України згідно з паспортом НОМЕР_2 від 14 січня 2003 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, , зареєстроване місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. О.Ольжича, буд. 7, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 42-43).

Як встановлено судом, 19 червня 2024 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернулась із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 9, 44).

Суду не надано копії повідомлення про перелік документів, доданих позивачем до заяви від 19 червня 2024 року, разом із цим відповідно до наданих суду відповідачем копій документів з пенсійної справи позивача, при розгляді заяви позивача від 19 червня 2024 року досліджувались копії наступних документів: паспорту НОМЕР_2 , картки про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудової книжки НОМЕР_4 ; диплому НОМЕР_5 ; свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 ; також позивач подала клопотання про виплату пенсії на банківський рахунок в «Приватбанк» (а.с. 10-12, 45-55).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачу було запропоновано надати додаткові документи.

Відповідно до пояснень відповідача, заява позивача за принципом екстериторіальності була розподілена для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (а.с. 37).

Згідно із трудовою книжкою серія НОМЕР_1 від 19 липня 1982 року позивач:

- з 19 липня 1982 року працювала на заводі «Буддеталь» треста «Донецькселбуд»:

з 19 липня 1982 року по 7 серпня 1983 року машиністом крану 4 розряду в асфальто-бетонному цеху;

з 8 серпня 1983 року переведена в ДОЦ (деревообробний цех) машиністом крану 4 розряду (запис №№ 1-2) (запису про звільнення позивача з заводу «Буддеталь» трудова книжка не містить);

- з 1 квітня 1987 року по 1 червня 1988 року працювала на Донецькому заводі залізобетонних конструкцій Тресту «Промбудматеріали» в цеху деревообробки машиністом крану (записи №№ 3-5);

- з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року працювала УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля»:

з 1 липня 1988 року по 21 вересня 1988 року - стажером машиніста козлового крану тимчасово;

з 22 вересня 1988 року по 31 грудня 1993 року - машиністом козлового крану 4 розряду на лісовому складі (1 жовтня 1988 року у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці, професія машиніст козлового крану перейменовано на машиніст крану кранівник) 4 розряду;

- з 1 січня 1994 року по 9 січня 1995 року працювала в ДП «Дзержинськвуголь» Шахта «Дзержинського» машиністом крана;

- з 3 листопада 1995року по 12 липня 1999 року працювала у Дзержинському ремонтно-механічному заводі виробничого об`єднання «Дзержинськвугілля»:

з 3 листопада 1995 року по 30 червня 1996 року - учнем електромонтера по обслуговуванню електрообладнання;

з 1 липня 1996 року по 5 червня 1997 року електромонтером 2 розряду;

з 6 червня 1997 року по 12 липня 1999 року - електромонтером 3 розряду (а.с. 10-11, 50-52).

Згідно із дублікатом трудової книжки НОМЕР_7 від 29 листопада 2016 року позивач:

- з 29 листопада 2016 року по 25 січня 2019 року працювала в Приватному акціонерному товаристві «Український бекон»:

з 29 листопада 2016 року по 10 грудня 2016 року стажером формувальника ковбасних виробів та делікатесів стажером;

з 11 грудня 2016 року по 25 січня 2019 року - формувальник ковбасних виробів та делікатесів цех ковбасного виробництва (записи №№ 1-3);

- з 4 лютого 2019 року прийнята на роботу до Командитного товариства «Сенсор-Універсал» прибиральником виробничих приміщень (запис № 4) (запису про звільнення позивача з Командитного товариства «Сенсор-Універсал» дублікат трудової книжки НОМЕР_7 не містить) (а.с. 11-12, 53-54).

Як вбачається з диплому від 15 липня 1982 року серії НОМЕР_5 , виданого Середнім професійно-технічним училищем № 73 м. Дзержинська, позивач навчалась у зазначеному училищі з 1 вересня 1979 року по 15 липня 1982 року, здобула кваліфікацію машиніст (кранівник) кранів баштових, самохідних і стаціонарних четвертого розряду (а.с. 12, 49).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирський області від 27 червня 2024 року № 59 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Крім іншого, у рішення зазначено наступне.

Вік заявника на дату звернення становить 60 років 6 місяців 17 днів. Пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону, становить 30 років. Страховий стаж позивача становить: 14 років 8 місяців 5 днів. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу від 23 років. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховані наступні період роботи: з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 - оскільки відсутній наказ на звільнення; з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року - оскільки відсутній номер наказу на прийняття, неможливо ідентифікувати печатку організації. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстру застрахованих осіб до страхового стажу зараховані всі періоди трудової діяльності. Інші документи, передбачені п. 3 Порядку № 637, відсутні. Працює. Особа матиме право на пенсійну виплату при набутті необхідного страхового стажу (а.с. 16, 59).

Відповідно до довідки РС-право від 19 червня 2024 року, станом на 27 червня 2024 року до страхового стажу позивача були зараховані наступні періоди:

- з 1 вересня 1979 року по 15 липня 1982 року - навчання у вищих/середн.НЗ (2 роки 10 місяців 15 днів);

- з 1 квітня 1987 року по 1 червня 1988 року (1 рік 2 місяці 1 день);

- з 1 січня 1994 року по 9 січня 1995 року (1 рік 0 місяців 9 днів);

- з 3 листопада 1995 року по 12 липня 1999 року (3 роки 8 місяців 10 днів);

- з 1 травня 2001 року по 31 жовтня 2001 року (0 років 6 місяців 0 днів);

- з 29 лютого 2004 року по 29 лютого 2004 року (0 років 0 місяців 2 дні);

- з 31 березня 2004 року по 1 квітня 2004 року (0 років 0 місяців 3 дні);

- з 1 серпня 2004 року по 1 серпня 2004 року (0 років 1 місяць 0 днів);

- з 29 листопада 2016 року по 25 січня 2019 року (2 роки 2 місяці 0 днів);

- з 4 лютого 2019 року по 28 лютого 2022 року (3 роки 0 місяців 25 днів);

- з 1 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року (0 років 1 місяць 0 днів),

Всього: 14 років 8 місяців 5 днів.

Відомостей про зарахування певних періодів роботи позивача до пільгового стажу за ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» форма РС-право не містить (а.с. 15, 56).

Як вбачається з довідки за формою ОК-5, в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про роботу позивача, отримання заробітної плати та сплату єдиного внеску за періоди після квітня 2022 року (а.с. 13-14).

Будучи не згодною із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27 червня 2024 року № 59 про відмову в призначенні їй пенсії за віком, позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон № 1058-IV) принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються цим законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […].

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами 1 - 3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на д а т у д о с я г н е н н я особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Як встановлено судом, позивач досягла встановленого ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV віку (60 років) 2 грудня 2023 року.

Відповідно до рішення відповідача від 27 червня 2024 року № 59 та розрахунку страхового стажу позивача (за формою РС-право), страховий стаж ОСОБА_1 склав 14 років 8 місяців 5 днів (а.с. 15, 56).

При цьому відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період її роботи з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року на заводі «Буддеталь» треста «Донецькселбуд» - оскільки відсутній наказ про звільнення з заводу «Буддеталь», з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року - оскільки відсутній номер наказу на прийняття, неможливо ідентифікувати печатку організації.

Визначаючись щодо правомірності не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 19 липня 1982 року по 7 серпня 1983 року, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю Української РСР від 10 грудня 1971 року № 322-VIII (в редакції, чинній станом на 1983 1987 роки), однією з підстав припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу або перехід на виборну посаду.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (яка діяла станом на час роботи позивача на заводі «Буддеталь») (далі Інструкція № 162), в трудову книжку вносяться відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Як встановлено судом, записи про прийняття позивача на роботу на завод «Буддеталь» машиністом крану в асфальто-бетонний цех, а також записи про переведення її на іншу постійну роботу в межах цього заводу машиністом крану в ДОЦ (деревообробний цех), - наявні в трудовій книжці (із посиланням на номер та дату відповідних наказів) (записи №№ 1, 2).

Отже, не зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 19 липня 1982 року по 7 серпня 1983 року на заводі «Буддеталь» машиністом крану в асфальто-бетонному цеху є неправомірним.

Щодо правомірності не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 8 серпня 1983 року по 31 березня 1987 року на заводі «Буддеталь», суд виходить з такого.

Як зазначено судом вище, записи про прийняття позивача на роботу на завод «Буддеталь» в асфальто-бетонний цех, а також про переведення з 8 серпня 1983 року в іншій цех зазначеного заводу (в ДОЦ) наявні в трудовій книжці.

Разом із цим запис про звільнення позивача з посади машиніста крану в ДОЦ заводу «Буддеталь» у зв`язку із переведенням на Донецький завод залізобетонних конструкцій Тресту «Промбудматеріали» - в трудовій книжці на НОМЕР_1 відсутня.

Виходячи з приписів п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП Української РСР, факт припинення позивачем роботи машиністом крану в ДОЦ на заводі «Буддеталь» у зв`язку зі звільненням внаслідок переведення на роботу на інше підприємство мав бути оформлений відповідним наказом (розпорядженням) про звільнення.

Згідно з п. 2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення […] вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.27 Інструкції № 162 при переводі з одного підприємства до іншого за розпорядженням вищих органів, за погодженням між керівниками підприємств або за рішенням відповідних партійних та радянських органів, а також профспілкових та комсомольських організацій у графі 3 записується посилання на погодження або рішення цих органів та організацій. Приклади: "Звільнений у зв`язку з переведенням на роботу в таке підприємство за розпорядженням такого міністерства, п. 5 ст. 29 КзпПр РСФСР".

Згідно з абз. 3 п. 4.1 Інструкції № 162 адміністрація зобов`язана видати робітнику або службовця його трудову книжку в день звільнення із внесеним до неї записом про звільнення.

Разом із цим суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту приписів Інструкцій № 162 та № 58, а також приписів п. 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 6 вересня 1973 року «Про трудові книжки робітників та службовців» слідує, що обов`язок правильності заповнення трудової книжки особи покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, як наслідок, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Отже, працівник не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки та, відповідно, не може бути обмежений в праві врахування до його трудового стажу періодів роботи на підприємстві внаслідок порушення працівниками відділом кадрів цих підприємств (або іншими відповідальними за це працівниками) правил оформлення записів в трудовій книжці.

Але певні недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Так, КЗпП України в редакції, чинній станом на час роботи позивача на заводі «Буддеталь», не було встановлено (та не встановлено і станом на час розгляду справи) терміну, протягом якого особа м а є б у т и працевлаштована на новому підприємстві у випадку звільнення з іншого підприємства за переведенням.

Отже, для визначення часового періоду роботи позивача в ДОЦ на заводі «Буддеталь» машиністом крану (де вона працювала з 8 серпня 1983 року) необхідно встановити дату її звільнення з даного підприємства.

Враховуючи, що трудова книжка позивача не містить запису про таке звільнення, а інший документ (копія наказу про звільнення, відповідну архівну довідку та т.і.) позивачем ані відповідачу, ані суду не надавались, встановити часовий період її роботи на вказаній роботі не вбачається за можливе.

Разом із цим суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 44 Закону № 1058-IV встановлено, що порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

25 листопада 2005 року постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1) (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з абз. 1 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 (тут і надалі в редакції, яка була чинною станом на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії) заява про призначення, перерахунок, […] (Заява про призначення/перерахунок пенсії додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (орган, що призначає пенсію) […] Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал або засобами Порталу Дія електронних послуг Пенсійного фонду України […].

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: […] 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) […].

Згідно з абз. 3 п. 2.21 розділу ІІ Порядку № 22-1 за відсутності необхідних даних у відомостях про трудову діяльність у реєстрі застрахованих осіб, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону особа надає до органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію наказу (розпорядження) про прийняття на роботу або копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).

Пунктом 1.8 розділу І Порядку № 22-1 передбачено, що у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, п и с ь м о в о повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі ч е р е з електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Відповідно до п. 3.3 розділу ІІІ Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, н а д а є […] д о п о м о г у особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Також суд зазначає, що 17 лютого 2022 року Верховною Радою України прийнятий закон № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (набрав чинності 15 грудня 2023 року, далі Закон № 2073-ІХ), який відповідно до ст. 1 регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2073-ІХ: адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації (п. 1); адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб) (п. 3); адміністративна процедура - визначений законом порядок розгляду та вирішення справи (п. 5); […] особа - фізична особа […], (п. 8); процедурна дія - дія адміністративного органу, що вчиняється під час розгляду справи, але якою справа не вирішується по суті (п. 9); процедурне рішення - рішення адміністративного органу, що приймається під час розгляду справи, але яким справа не вирішується по суті (п. 10); […].

Отже, дія вказаного закону розповсюджується і на процедуру розгляду органами Пенсійного фонду України заяв громадян про призначення пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073-ІХ принципами адміністративної процедури є: 1) верховенство права; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону № 2073-IX адміністративний орган забезпечує належність та п о в н о т у з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує в с і о б с т а в и н и, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону № 2073-IX адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до і н ф о р м а ц і ї, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї. Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.

Статтею 16 Закону № 2073-IX передбачено, що адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з в л а с н о ї і н і ц і а т и в и , у тому числі без залучення особи в и т р е б о в у в а т и документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи (ч. 1). Адміністративний орган не може зобов`язувати особу самостійно отримувати документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження, якщо такий обов`язок не визначено законом (ч. 2). Адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що п е р е б у в а ю т ь у в о л о д і н н і адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу (ч. 3).

Згідно зі ст. 17 Закону № 2073-IX особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі д о прийняття адміністративного акта, який може н е г а т и в н о вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи (ч. 1). Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо з м і с т у ї х н і х п р а в та обов`язків (ч. 2). Особа м а є п р а в о у передбаченому законом порядку витребовувати та/або н а д а в а т и документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи (ч. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 2073-IX учасники адміністративного провадження (в тому числі особа, питання про право, свободу чи законний інтерес або обов`язок якої вирішується в адміністративному акті (адресат), п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону № 2073-IX) мають право: 1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом; 2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників; 3) ознайомлюватися з матеріалами справи […] отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження; 4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, д о прийняття адміністративного акта, який може н е г а т и в н о вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника; 5) отримувати та н а д а в а т и д о к у м е н т и, інші докази, що стосуються обставин справи; […] 7) подавати клопотання про: […] в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи; […].

Згідно із ч. 2 цієї ж статті учасники адміністративного провадження зобов`язані: 1) подати до адміністративного органу у порядку, встановленому законом, наявні у них документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження; […] 4) сумлінно виконувати вимоги, встановлені цим Законом та іншими актами законодавства.

Частиною 1 ст. 47 Закону № 2073-IX становлено, що під час підготовки справи до розгляду та вирішення, […] адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за н е о б х і д н о с т і: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта; […] 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість п о д а т и д о к у м е н т и, клопотання, пояснення та зауваження, д о в е с т и обставини, що мають значення для вирішення справи; […].

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону № 2073-IX адміністративний орган витребовує документи та відомості, необхідні для вирішення справи, з дотриманням принципу офіційності. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належить до сфери його управління, зобов`язані за запитом адміністративного органу надати йому необхідні для вирішення справи документи та відомості, що перебувають у його володінні, протягом трьох робочих днів з дня отримання запиту, якщо інший строк не визначено законом або відповідним запитом адміністративного органу.

Відповідно до ст. 52 Закону № 2073-IX адміністративний орган […] повинен неупереджено дослідити в с і обставини справи, у тому числі ті, що є сприятливими, а також ті, що є несприятливими для учасників адміністративного провадження. Забороняється вимагати від учасника адміністративного провадження надання доказів […] всупереч принципу офіційності, згідно з яким обов`язок збирання доказів покладений на адміністративний орган.

Проаналізувавши наведені норми Закону № 2073-IX, а також Закону № 1058-IV та приписи Порядку № 22-1, суд висновує, що відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії від 19 червня 2024 року та доданих до неї документів мав, по-перше, роз`яснити останній про недостатність наданих нею документів для зарахування до страхового стажу періодів її роботи з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року та з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року та запропонувати надати додаткові документи для підтвердження, зокрема, факту звільнення ОСОБА_1 з заводу «Буддеталь»; по-друге, направити у відповідну архівну установу (Державний архів Донецької області (https://www.facebook.com/arhive.dn/), Архівний відділ Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області (https://www.facebook.com/toretskVA/?locale=uk_UA, https://www.facebook.com/toretskVA/posts/pfbid02EGLCafhHokYBPcCwq9LpdigH79Lcm1tVgSx1B4vPjyyZdfZd8tTnMLZ1iA2bKvQTl?locale=uk_UA) відповідний запит на отримання інформації щодо періодів роботи позивача на заводі «Буддеталь», але не зробив цього.

Як вбачається з загальнодоступної інформації, наявної у мережі Інтернет, архівні документи, які знаходились в архівному відділі Торецької міської адміністрації (міської військово-цивільної адміністрації) станом на день введення в країні воєнного стану, були евакуйовані (вивезені) на підконтрольну українській владі територію України (https://freeradio.com.ua/odni-zhorily-vshchent-inshi-pratsiuiut-v-evakuatsii-shcho-zaraz-z-arkhivamy-bakhmuta-ta-inshykh-pryfrontovykh-mist-donechchyny/).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що спірне рішення в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 8 серпня 1983 року по 31 березня 1987 року не відповідає принципам адміністративної процедури, а також прийнято із порушенням ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, п.п. 1.8, 3.3, 4.7 Порядку № 22-1.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» стажером машиніста козлового крану та машиністом козлового крану 4 розряду на лісовому складі (з 1 жовтня 1988 року професія перейменована на машиніст крану - кранівник), суд зазначає наступне.

Підставою для не зарахування вказаного періоду роботи позивача до страхового (трудового) стажу стало те, що за твердженням відповідача у трудовій книжці відсутній номер наказу на п р и й н я т т я позивача на роботу та неможливість ідентифікувати печатку організації (а.с. 16, 59).

Відповідно до пп. «б» п. 2.17 Інструкції № 162 у трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком із посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів.

Згідно з п. 2.19 Інструкції № 162 у графі 4 зазначається підстава для внесення запису до трудової книжки - наказ (розпорядження) керівника підприємства, дата його видання та номер.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 у період з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року позивач працювала в УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля»: з 1 липня 1988 року по 21 вересня 1988 року - стажером машиніста козлового крану тимчасово; з 22 вересня 1988 року по 31 грудня 1993 року - машиністом козлового крану 4 розряду на лісовому складі (1 жовтня 1988 року у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці, професія машиніст козлового крану перейменовано на машиніст крану - кранівник) 4 розряду (порядкові №№ записів у трудовій книжки не внесені, але за підрахунком записів - це 6 10 записи) (а.с. 10-11).

Щодо всіх цих записів у графі 4 містяться відомості про номері наказів та дати їх прийняття, в тому числі: запис про прийняття позивача з 1 липня 1988 року на роботу до УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» стажером машиніста козлового крану тимчасово (внесений на підставі наказу № 90/к від 1 липня 1988 року), запис про переведення на посаду машиніста козлового крану 4 розряду на лісний склад в УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» з 22 вересня 1988 року (внесений на підставі наказу № 133/к від 22 вересня 1988 року) (а.с. 10-11).

Отже, твердження відповідача про відсутність у трудовій книжці позивача номеру наказу про її п р и й н я т т я на роботу судом відхиляються.

Стосовно зауважень відповідача про те, що печатку підприємства (УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля») неможливо ідентифікувати, суд зазначає, що дійсно, на 9 сторінці трудової книжки на запису про звільнення позивача з УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» кругла печатка є фактично невидимою (візуально наявний (частково) лише контур круглої печатки працедавця).

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та п е ч а т к о ю підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні відомості містяться в п.п. 2.4, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (в редакції, чинній станом на час внесення у трудову книжку позивача запису про звільнення з УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля») (далі - Інструкція № 58).

Враховуючи наведене, суд погоджується із твердженням відповідача про відсутність у трудовій книжці позивача печатки, засвідчуюючої запис про її звільнення з 31 грудня 1993 із УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля».

Як вже зазначалось судом, зі змісту приписів Інструкцій № 162 та № 58, а також приписів п. 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 6 вересня 1973 року «Про трудові книжки робітників та службовців» слідує, що обов`язок правильності заповнення трудової книжки особи покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, і що працівник не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки та, відповідно, не може бути обмежений в праві врахування до його трудового стажу періодів роботи на підприємстві внаслідок порушення працівниками відділом кадрів цих підприємств (або іншими відповідальними за це працівниками) правил оформлення записів в трудовій книжці.

Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18), в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що не прийняття до врахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області запису у трудовій книжці позивача про період роботи позивача з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року в УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» у зв`язку із неякісним відтиском печатки підприємства-працедавця є надмірним формалізмом, так як, по-перше, назва вказаного підприємства наявна перед записом про прийняття позивача на роботу до цього УМТЗ, по-друге безпосередньо сам запис про звільнення позивача з Донецького заводу залізобетонних конструкцій (як і інші записи) здійснені у відповідності до вимог законодавства, не містять виправлень чи коригувань, містять інформацію стосовно дати прийняття позивача на роботу, найменування підприємства, де позивач працювала, а також посад, на яких вона працювала, також зазначені накази, на підставі яких позивач призначалась на посади та звільнялась.

Як наслідок, період роботи позивача з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року мав бути зарахований відповідачем до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 .

Відповідно, не зарахування цього періоду до страхового стажу позивача є неправомірним, а спірне рішення в цій частині є необґрунтованим та протиправним.

Щодо правомірності не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періодів її роботи:

- з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року на заводі «Буддеталь» треста «Донецькселбуд» машиністом крану 4 розряду,

- з 1 квітня 1987 року по 1 червня 1988 року на Донецькому заводі залізобетонних конструкцій Тресту «Промбудматеріали» в цеху деревообробки машиністом крану,

- з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року на УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» стажером машиніста козлового крану та машиністом козлового крану 4 розряду на лісовому складі,

- з 1 січня 1994 року по 9 січня 1995 року працювала в ДП «Дзержинськвуголь» Шахта «Дзержинського» машиністом крана,

суд виходить з наступного.

Статтею 114 Закону № 1058-ІV визначено право та умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Відповідно до ч. 1 зазначеної статті право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у ч.ч. 2 і 3 цієї статті, […].

Згідно з абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу […] не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до абз. 3 п. 2 ч. 2 ст. 114 № 1058-IV за відсутності страхового стажу, встановленого абз. 1 цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на д а т у досягнення віку, встановленого абз.абз. 1, 3 13 цього пункту, страхового стажу: […] з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - […] 22 років у жінок; […].

Згідно з розрахунком відповідача (за формою РС-право) пільговий стаж (в тому числі за Списком № 2) у позивача відсутній, а страховий стаж складає 14 років 8 місяців 5 днів; (а.с. 15, 56).

Відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивача за ст. 114 Закону № 1058-IV періоди її роботи:

- з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року на заводі «Буддеталь» Тресту «Донецьккабельбуд» (працювала машиністом крану 4 розряду в асфальто-бетонному цеху, з 8 серпня 1983 року машиністом крану в ДОЦ),

- з 1 квітня 1987 року по 1 червня 1988 року на Донецькому заводі ЖБВ Тресту «Пробудматеріали» (працювала машиністом крану 4 розряду в цеху деревообробки),

- з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року (працювала в УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» машиністом козлового каналу 4 розряду, машиністом козлового крану 4 розряду на лісовому складі);

- з 1 січня 1994 року по 9 січня 1995 року на Шахті ім. Ф.Е.Дзержинського в/о «Дзержинськвугілля» (працювала машиністом крану) -

у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують право позивача на призначення пільгової пенсії, зокрема, документів, документи, передбачених п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Як зазначалось судом вище, згідно з абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком за Списком № 2 призначається працівникам, зайнятим повний робочий день [1] на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України [2], та за результатами атестації робочих місць [3], - після досягнення 55 років [4] і за наявності страхового стажу […] не менше 25 років у жінок [5], з них не менше 10 років на зазначених роботах [6] (за відсутності страхового стажу в розмірі 25 років у період досягнення 55 років з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - страхового стажу в розмірі 22 років у жінок).

Судом встановлено, що позивач досягла встановленого абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV віку (55 років) 2 грудня 2018 року.

Відповідно до Списку № 2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 (був чинним до 26 січня 1991 року), Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 (був чинним до 11 березня 1994 року), Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, професія машиніст кранів (кранівник) віднесена до Списку № 2.

Отже, позивач у вказані періоди працювала за професією, віднесеною до Списку професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 2).

Як встановлено судом, загальна кількість страхового стажу позивача є невизначеною (внаслідок неможливості встановити період роботи позивача машиністом крану в ДОЦ заводу «Буддеталь»).

Без врахування періоду роботи позивача машиністом крану в ДОЦ заводу «Буддеталь» страховий (трудовий) стаж ОСОБА_1 складає за висновком суду 21 рік 2 місяця 24 дня: враховані відповідачем 14 років 8 місяців 5 днів Страхового (трудового стажу) + 1 рік 0 місяців 19 днів (не врахований відповідачем період роботи позивача машиністом крану в асфальто-бетонному цеху заводу «Буддеталь» з 19 липня 1982 року по 7 серпня 1983 року) + 5 років 6 місяців 0 днів (не врахований відповідачем період роботи позивача стажером машиніста козлового крану та машиністом козлового крану в УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року).

Отже, без врахування до страхового стажу позивача періоду її роботи в ДОЦ заводу «Буддеталь» кількість страхового стажу, визначена ст. 114 Закону № 1058-IV для Списку № 2, є недостатньою.

Також судом встановлено, що додані позивачем до заяви про призначення пенсії документи не містять відомостей про зайнятість позивача у вказані періоди її роботи (машиністом крану (кранівником)) повний робочий день.

Крім цього, відповідно до п. 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з п. 10 Порядку № 383 та п. 1 Порядку № 637 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно надати […] виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, - уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку № 637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності […] відповідних записів у трудовій книжці.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 Порядку № 383 при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Отже, за періоди до 21 серпня 1992 року проведення атестації робочих місць не вимагалось, але за періоди після 21 серпня 1992 року підтвердження проведення атестації робочих місць для призначення пільгової пенсії за Списком № 2 згідно ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV та п. 3 Порядку № 383 є обов`язковим.

Згідно з п. 10 Порядку № 383 та п. 1 Порядку № 637 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно надати […] виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, - уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку № 637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності […] відповідних записів у трудовій книжці.

Судом встановлено, що позивачем до заяви про призначення пенсії від 19 червня 2024 року ані уточнюючі довідки, ані копії наказу про проведення атестації робочих місць, не надавались.

Отже, наявні у справі матеріали не дають можливості констатувати наявність у позивача права на зарахування до її пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 19 липня 1982 року по 31 березня 1987 року, з 1 квітня 1987 року по 1 червня 1988 року, з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року та з 1 січня 1994 року по 9 січня 1995 року.

Разом із цим матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення позивачу відповідачем повідомлення про необхідність надання додаткових документів, доказів роз`яснення позивачу прав, які вона має під час тривання адміністративної процедури з розгляду її заяви від 19 червня 2024 року про призначення пенсії (в тому числі, права на доступ до і н ф о р м а ц і ї, що пов`язана з прийняттям рішення за наслідком розгляду її заяви, право бути заслуханою пенсійним органом, право надавати пояснення та заявляти клопотання (в тому числі клопотання щодо допомоги в отриманні недостатніх документів)).

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем обов`язку належного та повного з`ясування всіх обставин адміністративної справи з розгляду заяви позивача від 19 червня 2024 року про призначення пенсії, в тому числі, витребування з власної ініціативи документів на підтвердження стажу позивача з архівних установ (які є органами державної влади або органами місцевого самоврядування або належать до сфери управління таких органів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що спірне рішення прийнято відповідачем із порушенням принципів адміністративної процедури, наведених у Законі № 2073-ІХ, а також без дотримання ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, п.п. 1.8, 3.3, 4.7 Порядку № 22-1.

Як наслідок, вказане рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо належного способу захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […] 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, […] від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 3 цієї ж статті у разі скасування […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Приписами ч. 4 зазначеної статті передбачено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Проаналізувавши наведені приписи, а також врахувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у тій мірі, як про це просить позивач.

Разом із цим, керуючись ст.ст. 9, 245 КАС України, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача, як суб`єкта владних повноважень, що прийняв рішення, яке визнано судом протиправним, повторно розглянути її заяву від 19 червня 2024 року про призначення пенсії, - з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, із дотриманням норм Закону № 2073-ІХ, ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV та приписів п.п. 1.8, 3.3, 4.7 Порядку № 22-1 та із зарахуванням до страхового стажу позивача періодів її роботи: з 19 липня 1982 року по 7 серпня 1983 року на заводі «Буддеталь» машиністом крану в асфальто-бетонному цеху та з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року в УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля» стажером машиніста козлового крану та машиністом козлового крану на лісовому складі.

Інші позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Таким чином, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до платіжної інструкції 0.0.1 від 27 листопада 2024 року та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн (а.с. 26, 27).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог […].

Згідно з ч. 8 ст. 139 КАС України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведене нормативно-правові приписи, беручи до уваги, що основні позовні вимоги позивача за висновком суду є такими, що підлягають задоволенню (визнання протиправним та скасування рішення), а позовні вимоги, у задоволенні яких суд вирішив відмовити, є похідними позовними вимогами, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати позивача зі сплати судового збору в повному розмірі, тобто у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. О.Ольжича, буд. 7) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області № 59 від 27 червня 2024 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 червня 2024 року про призначення пенсії за віком від 19 червня 2024 року - з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, із дотриманням норм Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ, ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, приписів пунктів 1.8, 3.3, 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), та із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи:

- з 19 липня 1982 року по 7 серпня 1983 року машиністом крану в асфальто-бетонному цеху на заводі «Буддеталь»;

- з 1 липня 1988 року по 31 грудня 1993 року стажером машиніста козлового крану та машиністом козлового крану на лісовому складі в УМТЗ в/о «Дзержинськвугілля».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, місцезнаходження: 10003, м. Житомир, вул. О.Ольжича, буд. 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна