Справа № 755/14257/24
Суддя: Марків Ю. С.
Дата ухвалення: 2024-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/465/295/24
РІШЕННЯ

Іменем України

30.12.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.,

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

Позов мотивує тим, що 22.07.2024 він рухався по автодорозі М06 Київ-Чоп на автомобілі Toyota Rav4, д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції за, начебто, перевищення швидкості. На його прохання надати докази перевищення швидкості, працівниками поліції цього зроблено не було. В подальшому, перебуваючи за місцем свого проживання, засобами поштового зв`язку 08.08.2024 він отримав копію постанови серії ЕНА №2659464 від 22.07.2024, в якій зазначено, що 22.07.2024 о 20:16 год. він рухався по автодорозі Київ-Чоп зі швидкістю км./год. у населеному пункті при дозволеній швидкості 50 км./год., що зафіксовано приладом TruCam ТС008360, чим порушив п.12.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1700 грн. Зазначає, що при отриманні постанови він помітив, що у ній не зазначена швидкість руху, з якою він рухався, що є грубим порушенням ст.283 КУпАП, оскільки не містить опис обставин, установлених під час розгляду справи. З зазначеною постановою позивач не згоден та вважає її такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю. Вказує також, що працівниками поліції порушено порядок застосування технічних приладів для вимірювання швидкості, оскільки на ділянці автодороги, де здійснювалося фіксування швидкості руху транспортного засобу, не було встановлено дорожнього знаку, який би позначав здійснення фото-, відеофіксації порушень правил дорожнього руху.

Враховуючи вищевикладене, просить поновити строк звернення до суду з вказаним позовом; постанову серії ЕНА №2659464 від 22.07.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно нього про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 1700,00 грн. за порушення ч.4 ст.122 КУпАП - скасувати; провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.4 ст.122 КУпАП за постановою серії ЕНА №2659464 від 22.07.2024 - закрити.

Не погоджуючись з даним позовом, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з позовними вимогами не погоджується та просить відмовити повністю у задоволенні позову.

Відзив мотивує тим, що інспектор чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом зупинення транспортного засобу під керуванням позивача. Зазначає, що оскаржувана постанова виносилась в електронній формі у вигляді стрічки та роздруковувалась за допомогою спеціальних технічних пристроїв та оскільки позивач відмовився отримувати копію постанови на місці, така була надіслана поштовим відправленням за вихідним №6282 від 23.07.2024 на адресу проживання позивача. Зазначає, що візуалізовані дані приладу, яким зафіксовано швидкість руху транспортного засобу, яким керував позивач, спростовують твердження позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП. Окрім цього, вказує, що на офіційному сайті Департаменту патрульної поліції розміщена інформація про ділянки дороги, на яких здійснюється вимірювання швидкості за допомогою приладу TruCam та вказано, що зазначені ділянки дороги облаштовані відповідними дорожніми знаками, в тому числі і на ділянці дороги Київ-Чоп. Щодо використання лазерного приладу вимірювання швидкості TruCam зазначає, що лазерний вимірювач швидкості «Trucam» LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія; прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Також вказує, що лазерний вимірювач швидкості «Trucam» LTI 20/20 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України. Відтак, на думку представника відповідача, постанова у справі про адміністративне правопорушення є обгрунтованою та винесеною на підставі та у порядку, передбаченому законодавством.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, однак у поданому відзиві просила проводити розгляд справи без їх участі.

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з тим, що учасники справи в судове засідання не з`явились, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що постановою інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Дропи Ю.М. серії ЕНА №2659464 від 22.07.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 гривень.

За змістом даної постанови, "22.07.2024 о 20:16:59 год. на автодорозі М06 Київ-Чоп 558 км., водій, керуючи транспортним засобом «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю км.год. у населеному пункті, при дозволеній швидкості 50 км./год. Зафіксовано приладом TruCam ТС 008380, чим порушив п.12.4 ПДР, за що передбачена відповідальність, передбачена ч.4 ст.122 КУпАП.

Предметом оскарження у даній справі є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною четвертою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Так, суд звертає увагу на те, що у оскаржуваній постанові не вказано, з якою швидкістю рухався автомобіль під керуванням позивача ОСОБА_1 та на скільки він перевищив швидкість, рухаючись у населеному пункті, а тому суд позбавлений можливості встановити вказані у оскаржуваній постанові обставини про перевищення позивачем ОСОБА_1 швидкості під час керування ним 22.07.2024 року транспортним засобом «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі М06 Київ-Чоп 558 км., з огляду на те, що в ній відсутні вищевказані відомості.

Відтак, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи, зокрема, щодо показника швидкості, з якою рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_1 та показника перевищення швидкості.

Суд не може самостійно, на шкоду особі, яка притягнута до адміністративної відповідальності, змінювати обставини справи, викладені в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.122 КУпАП, оскільки таке порушення вчинене у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У справі «Карелін проти росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Виходячи з практики ЄСПЛ, суд також не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у постанові у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона містить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення та свідчить про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

До відзиву представником відповідача додано файли фото-фіксації порушення, на яких міститься зафіксоване приладом вимірювання швидкості TruCam фото транспортного засобу з 22.07.2024 о 20:14:21 год. на автодорозі М-06 Київ-Чоп 558 км., вказаний ліміт швидкості 50 км/год, та швидкість автомобіля 115 км/год, що зафіксовано з дистанції 218,0 м.

Разом з тим, з долученого фотознімку, який долучений представником відповідача до відзиву на позовну заяву (назва файлу - "трукам") вбачається, що на такому зображено транспортний засіб з неповним відомбраженням номерного знаку такого - "АА 039". Відтак, суд не має змоги дійти до переконання, що на вказаному фотознімку дійсно зображено транспортний засіб, яким керував позивач ОСОБА_1 - «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_1 .

Окрім цього, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.122 КУпАП 22.07.2024 о 20:16:59 год. Разом з тим, з долученого на оптичному диску фотознімка (назва файлу - "трукам") вбачається, що швидкість транспортного засобу була зафіксована працівником поліції за допомогою приладу "TruCam" 22.07.2024 о 20:14:21 год., а відтак і в цій частині оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП щодо опису обставин, установлених під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, надані представником відповідача файли фото-фіксації порушення суд вважає неналежними, недопустими та недостовірними доказами, оскільки на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи, вони не містять інформації щодо предмета доказування.

Окрім цього, статтями 31,40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII визначено, що поліція може застосовувати як превентивний захід застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису для забезпечення публічної безпеки і порядку з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотриманняправил дорожнього руху.

Таким чином, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Разом з тим, представником відповідача не долучено до матеріалів справи відеозаписів (з нагрудних камер працівників поліції, з камери, встановленої у службовому транспортному засобі), з яких суд би міг пересвідчитись у правомірності винесеної постанови відносно позивача.

Будь-яких інших доказів щодо того, що позивач порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху, та які б спростовували твердження позивача, що він ці правила не порушував, представником відповідача не надано. Таким чином, покладений на нього обов`язок щодо доказування суду правомірності дій інспектора поліції, не виконав і не спростував доводи позивача.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Докази, надані суду, які стали підставою для винесення постанови не фіксують, що позивач порушив п.12.4 ПДР України, а відтак не підтверджують факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення.

За даних обставин, представником відповідача УПП у Львівській області ДПП при винесені постанови не дотримано вимог КУпАП та Інструкції, як і не дотримано обов`язку в ході розгляду справи в суді щодо надання суду належних та допустимих доказів, які б у встановленому законом порядку підтверджували, що позивач порушив Правила дорожнього руху, та відповідно, в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами ч.4 ст.122 КУпАП України, що є його обов`язком відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України.

Враховуючи, що позивач заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, а саме в такій не вказано, з якою швидкістю рухався автомобіль під керуванням позивача та на скільки він перевищив швидкість, рухаючись у населеному пункті, а відповідачем не надано доказів спростування такого, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2659464 від 22.07.2024 року винесена інспектором без додержання вимог законності, а відтак підлягає скасуванню.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам закону, ненадання представником відповідача в ході розгляду справи доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, свідчать про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Оскільки в ході розгляду справи встановлено відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, як і не встановлено можливості отримання доказів протилежного, зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача закриттю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

З приводу клопотання позивача щодо поновлення строку на подання позову слід зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ЕНА №2659464 від 22.07.2024 така була винесена відповідачем без участі позивача, копія такої була надіслана рекомендованим листом вих.№6282 від 23.07.2024.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що обставини пропущення строку звернення до суду з позовною заявою є поважними, оскільки ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови 08.08.2024 року, що підтверджується долученими до позовної заяви копією конверту та інформацієї з відстежування поштового відправлення "Укрпошти", тому строк для звернення до суду з позовною заявою слід поновити.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі та позивача у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн. .

Керуючись ст.2, 77, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2659464 від 22.07.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.122 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судових витрат на відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, , адреса: м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Повний текст рішення виготовлено 10.01.2025.

Cуддя Марків Ю.С.