Справа № 300/8443/24
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2025 р. справа № 300/8443/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України про визнання протиправним та скасування рішення про визнання протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Душенко Валентина Анатоліївна звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції прийняте у формі Результатів спеціальної перевірки від 14.10.2024 щодо достовірності відомостей, зазначених ОСОБА_1 у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік.
Позовні вимоги мотивовані протиправним рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції прийняте у формі Результатів спеціальної перевірки від 14.10.2024 щодо достовірності відомостей, зазначених ОСОБА_1 у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік.
05.11.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, шляхом заборони Міністерству освіти і науки України вчиняти дії, спрямовані на дострокове припинення контракту за №І-34 від 07.06.2023 з ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній адміністративній справі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Заборонено Міністерству освіти і науки України вчиняти дії, спрямовані на дострокове припинення контракту за №І-34 від 07.06.2023 з ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
26.11.2024 від третьої особи надійшли письмові пояснення в яких вказує на безпідставність заявлених позивачем вимог та просить відмовити в їх задоволення.
09.12.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві та просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що при формуванні оскаржуваного висновку, прав позивача не порушував. Крім того, вказує на відсутність порушеного права позивача в межах даних спірних правовідносин, яке б підлягало судовому захисту.
03.01.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.
08.01.2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача до суду надійшло заперечення на відзив, в якому заперечує щодо доводів зазначених у відповіді на відзив та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у позовній заяві, встановив таке.
ОСОБА_1 є кандидатом на посаду ректора Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу Міністерства освіти і науки України.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) та статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено необхідність проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад або призначені у період дії воєнного стану на посади, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком (далі- спеціальна перевірка).
Така перевірка здійснюється відповідно Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 171.
Міністерством освіти і науки України було розпочато проведення спеціальної перевірки.
Відповідно до пункту 3 Порядку перевірка відомостей щодо претендента на посаду під час проведення спеціальної перевірки проводиться також Національним агентством з питань запобігання корупції - щодо наявності в Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, відомостей про претендента на посаду, а також щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Так, згідно висновків, викладених у результатах спеціальної перевірки декларації встановлено ознаки відображення у декларації недостовірних відомостей на загальну суму 461 113, 20 грн., вказано про не зазначення ОСОБА_1 земельної ділянки, заробітної плати дружини в повному обсязі та невідповідні суму вартості транспортних засобів.
Вважаючи такі висновки відображені в Результатах спеціальної перевірки необґрунтованими, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Законом України "Про запобігання корупції" 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) врегульовано правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.
Статтею 49 зазначеного Закону № 1700-VII регламентовано обов`язок подання декларацій особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Частиною першою статті 4 зазначеного Закону №1700-VII регламентовано, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону №1700-VII до повноважень Національного агентства належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Приписами ч. 1 сі. 56 Закону №1700-VII визначено, що стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто. У разі якщо призначення, обрання чи затвердження на посади здійснюється місцевою радою, спеціальна перевірка проводиться у встановленому цим Законом порядку стосовно призначених, обраних чи затверджених на відповідні посади осіб.
Так. за змістом ч. 2 ст. 56 Закону №1700-VII, організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків, установлених законом. Для забезпечення організації проведення спеціальної перевірки керівник відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату може визначити відповідальний структурний підрозділ.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 56 Закону №1700-VII, спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в частині 1 цієї статті, зокрема щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до частин 1, 3 статті 57 Закону №1700-VII, спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, після отримання якої орган, на посаду в якому претендує особа, не пізніше наступного дня надсилає до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки відомостей, передбачених у ч. 3 ст. 56 Закону, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірю відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття відповідної посади, за формою згідно з додатком 2 до Порядку.
Порядок проведення спеціальної перевірки та форма згоди на проведення спеціальної перевірки затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 за №171 затверджено Порядок проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком (далі - Порядок № 171), яким визначено механізм проведення спеціальної перевірки.
Керуючись положеннями ч. 2 ст. 57 Закону №1700-VII особа, яка претендує на зайняття посади, подає до Національного агентства в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 Закону, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Положеннями ч. 3 ст. 57 Закону та п. 4 Порядку № 171 визначено, що після одержання письмової згоди особи, яка претендує на зайняття посади, на проведення спеціальної перевірки орган, на посаду в якому претендує особа, не пізніше наступного дня надсилає до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки відомостей, передбачених у частині третій статті 56, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірку відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття відповідної посади, за формою, яку затверджує Кабінет Міністрів України.
Пунктом 3 частини 4 статті 57 Закону та підпунктом 5 пункту 3 Порядку № 171 визначено, що Національним агентством спеціальна перевірка проводиться щодо наявності у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, відомостей про кандидата, а також щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
А згідно приписів пункту 3 Порядку №171, органи (підрозділи), які проводять перевірку відомостей, зазначених у цьому пункті, за результатами її проведення обов`язково повідомляють про факт виявлення чи не виявлення відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади, що передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, чи посади з підвищеним корупційним ризиком.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону та п. 6 Порядку № 171 інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що проводив перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов`язки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обов`язків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту.
Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону №1700-VII, орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою згідно з додатком 3 Порядку № 171. Особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження.
Отже, направлення Національним агентством запитів на надання пояснень кандидатам на посаду в рамках проведення спеціальної перевірки, Законом та Порядком не передбачено, а такі пояснення надаються суб`єкту який звернувся із відповідним запитом до Нацагентства.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 58 Закону №1700-VII, у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають встановленим законодавством вимогам для зайняття посади, посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, відмовляє претенденту у призначенні (обранні) на посаду.
До таких відомостей, відповідно до п. 10 Порядку № 171, зокрема, належить відображення у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, недостовірних відомостей, якщо такі відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму, яка дорівнює або перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на день подання такої декларації.
Згідно з абз. 5 ч. 2 ст. 58 Закону №1700-VII особа, щодо якої за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні (обранні) на посаду, вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку.
В контексті наведених норм Закону та Порядку, суд зазначає, що спеціальна перевірка проводиться виключно на підставі відомостей наявних у офіційних джерелах інформації, при цьому Нацагентство повноваженнями на отримання інформації від інших осіб, в тому числі й від кандидата на посаду, не наділене.
Як зазначалось судом вище, інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що проводив перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов`язки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обов`язків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту (ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171).
Судом встановлено, що запит Міністерства науки і освіти України від 25.12.2023 про перевірку відомостей щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком.
В той же час, інформація про результати спеціальної перевірки, в порушення строків встановлених ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171 направлена відповідачем до Міністерства освіти і науки України 21.10.2024.
На думку суду, тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведеної спеціальної перевірки ставить суб`єктів декларування у стан правової невизначеності, чим порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.
Суд зазначає, що проведення перевірки декларації особи відповідно до статей 56-58 вказаного Закону, НАЗК повинно здійснювати згідно з чітко встановленою правовою процедурою, визначеною Порядком №171.
Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням строків такої діяльності.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Правова процедура проведення НАЗК контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.
Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися вимог актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії "Мірило правовладдя" (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).
Отже, позивач, з урахуванням положень Закону України "Про запобігання корупції" та Порядку №171 правомірно очікував, що така перевірка буде проведена відповідно до встановленої правової процедури, яка визначає чіткі критерії та строки її проведення.
Водночас, як зазначалось судом вище, оскаржувані результати перевірки направлені на адресу Міністерства освіти і науки України поза межами граничного 7-денного строку, встановленого для проведення спеціальної перевірки, що є порушенням строків проведення такої перевірки, визначених ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171 та свідчить про їх протиправність.
Як зазначає Верховний Суд в постанові від 13.02.2020 у справі №640/1007/19, таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки, в свою чергу, зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності та ставить під сумнів результати самої перевірки та є самостійною підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами проведення такої перевірки.
Зазначені висновки Верховного Суду стосуються порядку проведення повної перевірки проведеної НАЗК, однак, на думку суду, враховуючи предмет позову, а також законодавчо встановлені строки для проведення спеціальної перевірки, є релевантними до спірних правовідносин.
Згідно зі статтею 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України", в якому Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що оскаржувані Результати перевірки не прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також своєчасно, протягом розумного строку, тобто прийняті з порушенням вимог ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171, частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та частини другої статті 19 Конституції України.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність Результатів спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік щодо ОСОБА_1 , а відтак й щодо їх скасування.
Що стосується посилань позивача на невідповідність висновків відображених в Результатах перевірки фактичним обставинам, то суд зазначає таке.
У Результатах перевірки зазначено, що у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації ОСОБА_1 вказано «дохід отриманий членом сім`ї (дружиною) у вигляді заробітної плати в розмірі 115 803 грн., проте відповідно до інформації з ДРФО зазначений дохід становить 114 594.80 грн.».
Як встановлено з матеріалів справи, при формуванні відомостей про доходи ОСОБА_2 , нею через органи ПФУ отримано індивідуальні відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме довідка форми ОК-7.
Відповідно до інформації з вказаного Реєстру дохід дружини за 2022 рік становив 115803.32 гривень, що і було зазначено у розділі 11 декларації позивачем.
Довідка ОК-7 містить відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок (у межах максимальної величини) та страховий стаж за період із 2011 року.
Відповідно до п. 2 Розділу IV Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме: відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
Таким чином, у Результатах перевірки помилково занижено отриманий дохід членом сім`ї позивача (дружиною) станом на 31.12.2021 рік в сумі 114 594.80 грн.
Даний факт відповідачем не спростовується.
Отже, суд приходить до висновку, що твердження відповідача зазначені у Результатах спеціальної перевірки, щодо недостовірної інформації вказаної позивачем у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації зазначено невірний розмір заробітної плати дружини є помилковими.
Як встановлено з матеріалів справи, вказана земельна ділянка розташована в с. Озаринці, Могилів-Подільського району Вінницької області та була отримана дружиною позивача в якості подарунку від своєї матері після спадкування від бабусі.
У декларації за 2022 рік у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» зазначені належні дружині позивача дві земельні ділянки та будинок розташовані в с. Озаринці, Могилів-Подільського району Вінницької області, на який у неї наявні документи щодо права власності.
Позивачем, у відповідності до вимог законодавства, здійснено заходи щодо подачі у встановленому порядку виправленої декларації (повідомлення до НАЗК з описом виявленої неточності та їх причини) за 2022 рік.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач не здійснював умисних дій щодо зазначення недостовірних відомостей у декларації та вжив усіх передбачених законодавством дій, після того як дізнався про наявність у його дружини майнових прав на дану земельну ділянку.
Щодо встановлених Національним агентством ознак недостовірних відомостей відображених позивачем у розділі 6 «Цінне рухоме майно транспортні засоби», судом встановлено наступне.
Як зазначено в Результатах спеціальної перевірки позивачем зазначено право власності дружини на автомобіль легковий DAEWOO MATIZ 2007 року випуску, вартість на дату набуття: 65 600 грн. Однак, Національним агентством з питань запобігання корупції встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів вартість даного транспортного засобу становить 46 695 грн.
На спростування даного твердження відповідача, позивач зазначає, що даний автомобіль був придбаний його дружиною в 2016 році, про що з 2016 року ОСОБА_1 в деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування зазначається вказаний факт.
Вартість вказаного автомобіля залишається незмінною та зазначається в деклараціях позивача 65 600 гривень з 2016 року.
Документи, що підтверджують набуття права власності на вказаний автомобіль у дружини позивача відсутні, тому ним при декларуванні зазначена реальна ринкова вартість такого автомобіля на дату набуття права власності на нього.
З урахуванням вищезазначеного позивачем, у відповідності до вимог законодавства, здійснено заходи щодо подачі у встановленому порядку виправленої декларації (повідомлення до НАЗК з описом виявленої неточності та їх причини) за 2022 рік.
Також в Результатах спеціальної перевірки позивачем зазначено право власності дружини на автомобіль легковий NISSAN X-TRAIL 2007 року випуску, вартістю на дату набуття 490 000 грн. Однак, як зазначає відповідач вартість даного транспортного засобу згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів становить 49 000 грн.
Отже, зазначена у декларації Позивача вартість транспортного засобу члена сім`ї Позивача у 2021 році в розмірі 490 000 грн. відповідає середній ринковій вартості автомобіля та позивачем в декларації добросовісно зазначена дійсна вартість транспортного засобу.
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що зазначені факти, виявлені в частині перевірки декларації ОСОБА_1 не спричиняють жодних наслідків, передбачених Законом №1700- VII.
Суд зазначає, що наведені позивачем обставини щодо відсутності виявлених розбіжностей, підтверджені ним письмовими доказами та, на думку суду, є обґрунтованими, однак не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог в межах предмету заявленого позову, з огляду на таке.
Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону №1700-VII, орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою згідно з додатком 3 Порядку № 171. Особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження.
Отже, направлення Національним агентством запитів на надання пояснень кандидатам на посаду в рамках проведення спеціальної перевірки Законом та Порядком не передбачено, а такі пояснення надаються суб`єкту який звернувся із відповідним запитом до Нацагентства.
В контексті наведених норм Закону та Порядку, суд зазначає, що відповідач позбавлений можливості враховувати надані позивачем обґрунтування відсутності порушень допущених при поданні декларації за 2022 рік, оскільки, спеціальна перевірка проводиться виключно на підставі відомостей наявних у офіційних джерелах інформації, при цьому повноваженнями на отримання інформації від інших осіб, в тому числі й від кандидата на посаду, відповідач не наділений.
В той же час, враховуючи все вищевикладене та у відповідності до вимог Закону №1700-VII, такі пояснення повинні бути взяті до уваги Міністерством освіти і науки України, при прийнятті рішення щодо призначення позивача на посаду ректора Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу Міністерства освіти і науки України.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. згідно квитанції від 05.11.2024 та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 908,40 грн.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2119,60 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2119 гривень 60 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шумей М.В.