Справа № 525/1372/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 р.Справа № 525/1372/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області (головуючий суддя І інстанції Ячало Ю.І.) від 21.11.2024 року по справі № 525/1372/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Поліцейського ВП № 3 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області капрала поліції Осокіна Едуарда Сергійовича

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього пуху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області із позовною заявою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА № 3286235 від 17.10.2024 року про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 11 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Поліцейського ВП № 3 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області капрала поліції Осокіна Едуарда Сергійовича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3286235 від 17 жовтня 2024 року, винесену відділення поліції № 3 Миргородського РВП ГУ НП у Полтавській області капралом поліції Осокіним Едуардом Сергійовичем, про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення по ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425,00 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

15 листопада 2024 року представник позивача - адвокат Смірнов Сергій Іванович звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 525/1372/24 про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.11.2024 року по справі № 525/1372/24 у прийнятті додаткового рішення по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського ВП № 3 Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області капрала поліції Осокіна Едуарда Сергійовича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього пуху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відмовлено.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано та не розглянуто вимоги, про що свідчить посилання на те, що сам факт того, що зміст позовної заяви в окремому абзаці містить відомості про те, що судові витрати позивача становлять 7000,00 гривень за надання правової допомоги відповідно до договору № 60/2024 від 25.10.2024.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Полтавській області, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з урахуванням особливостей, які визначені ст. 268 КАС України.

15.01.2025 р. від представника позивача адвоката Смірнова С.І. до суду надійшло клопотання, в якому він просить відкласти на іншу дату розгляд справи, у зв`язку з тим, що 16.01.2025 на 13.00 раніше вже було призначено судове засідання у справі № 525/524/24 у Великобагачанському районному суді у якій він є захисником зв`язку з чим прибути в судове засідання не має можливості.

Перевіривши матеріали справи та доводи заяви, суд зазначає, що відповідно до ст. 286 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.11.2024 по справі № 525/1372/24 та розгляд справи призначений в межах строку, визначеного ст. 286 КАС України. При цьому, суд не визнавав явку осіб в судове засідання обов`язковою.

Приписами ч. 2 ст. 205 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин, скорочені строки розгляду справи цієї категорії, а також те, що судом не визнавалася обов`язковою явка осіб в судове засідання обов`язковою, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого клопотання.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що при розгляді справи по суті було вирішено позовні вимоги, що заявлялися позивачем, а також вирішено питання судових витрат з урахуванням того, що позивач як інвалід ІІ групи був звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення на його користь судового збору було відмовлено. Також суд зазначив, що до моменту виходу суду до нарадчої кімнати стороною позивача до суду, в тому числі і з поданням позовної заяви, матеріали справи не містять жодного доказу, що стосується судових витрат понесених стороною позивача по справі. Сам факт того, що зміст позовної заяви в окремому абзаці містить відомості про те, що судові витрати позивача становлять 7000,00 гривень за надання правової допомоги відповідно до договору № 60/2024 від 25.10.2024, суд не розглядає, як належне підтвердження доказами понесених позивачем витрати, і як те, що позивач по справі звільняється від обов`язку виконання вимог положень ч. 7 ст. 139 КАС України щодо подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд також вказав, що стороною позивача не подавалося ні заяв, ні клопотань про надання доказів про витрати на професійну правничу допомогу та навіть не повідомлялося про те, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів по справі.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною першою статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За приписами пункту 4 частини першої статті 322 КАС України, у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Приписами статті 16 КАС України установлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями частини першої статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною третьою статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За приписами частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі та обов`язку суду в будь-якому випадку задовольнити заяву про їх відшкодування.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у пункті 53 постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України (зміст якої кореспондує положенням частини сьомої статті 139 КАС України) щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду постановив ухвалу від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21, у якій сформував такі загальні підходи до стягнення витрат у суді касаційної інстанції. Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.

У постанові від 25 липня 2023 року у справі № 340/4492/22 у розвиток зазначеної вище позиції об`єднаної палати Верховний Суд указав, що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що в самому тексті цієї заяви вказується про те, що відповідно до п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України представник позивача повідомляє, що судові витрати позивача становлять 7000 гривень за надання правової допомоги відповідно до договору № 60/2024 від 15.06.2020 р. (хоча судом встановлено, що фактичною датою договору є 25.10.2024 р.) та судового збору у розмірі 840,80 гривень. (а.с. 3, зворот)

В прохальній частині тексту позовної заяви міститься клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судових витрат по справі. (а.с. 4)

При цьому, протягом п`яти днів з моменту ухвалення судом рішення від 11.11.2024 р., представником позивача до суду надані докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, та відповідно, заявлено клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що представником позивача до розгляду справи по суті зроблено заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме в тексті позовної заяви вказано реквізити договору, на підставі якого надавалася правнича допомога та зазначено суму судових витрат у розмірі 7000,00 грн., а протягом п`яти до суду надані докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу є помилковим.

Разом з тим, оскільки єдиною підставою для відмови в ухваленні додаткового рішення слугував висновок суду першої інстанції про те, що до закінчення розгляду справи позивач не надавав суду будь-яких заяв про те, що ним протягом п`яти календарних днів після ухвалення рішення суду будуть надані документи на підтвердження розміру судових витрат, що спростовано під час апеляційного перегляду справи та судом першої інстанції не надавалася оцінку суті заявленого клопотання про стягнення витратна правничу допомогу, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.11.2024 року по справі № 525/1372/24 підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.11.2024 року по справі № 525/1372/24 скасувати.

Справу № 525/1372/24 Великобагачанського районного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 16.01.2025 року