Справа № 443/2236/24
Суддя: СЛИВКА С. І.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №443/2236/24
Провадження №2-а/443/1/25
РІШЕННЯ

іменем України

15 січня 2025 рокуЖидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Колтоновського О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Колтоновський Олександр Олександрович, до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, інспектора ВП №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Лівого Павла Васильовича про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Колтоновський Олександр Олександрович, звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, інспектора ВП №1 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Лівого Павла Васильовича, в якому просить: скасувати постанову серії ЕНА №3500971 від 18.11.2024; справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП закрити; стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору та за надання правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржуваноюпостановою йогобуло визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, однак він не порушував ПДР. При цьому, інспектором не надано жодних доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також йому не надано можливості реалізувати свої права, зокрема надати пояснення та скористатись правовою допомогою адвоката. Поліцейський відхилив усі його зауваження щодо інвалідності та наявності фізіологічних особливостей (відсутності частини легенів), що зумовлюють дискомфорт при використанні ременів безпеки, тобто поліцейським не з`ясовано усіх обставин події.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.12.2024відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з мотивів, наведених у такому.

Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відзиву на позовну заяву у порядку та з дотриманням вимог, встановлених ст.ст.162, 167, 269 КАС України не подали. Відповідно до вимог ч.3 ст. 205 КАС України неявка представника відповідача та відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши надані суду докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з постанови серії ЕНА №3500971 від 18.11.2024 (а.с.11), 18.11.2024 о 11:37 год. в смт.Журавно, на пл.Степана Бандери, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутим ременем безпеки, чим порушив п.2.3в ПДР.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Диспозиція ч.5 ст.121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно вимог п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Як видно з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №383703 та пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , станом на 18.11.2024 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності (загальне захворювання), протипоказана важка фізична праця (а.с.23,24).

Також, відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , 23.05.2023 останньому встановлений діагноз: «СА лівої легені з Mts в бронхопульмональний вузол, лівобічна нижня лобектомія». Хворіє з 2023 року, в подальшому хворого було прооперовано та пройшов 4-ри курси хіміотерапії. На даний час зберігається задишка та утруднення дихання. Рекомендації: обмеження фізичних навантажень та переохолодження. Уникати стиснення грудної клітки (а.с.54-55).

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до принципу презумпції невинності обов`язок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Натомість воскаржуваній постанові поліцейський обмежився лише описом скоєних, на його думку, правопорушеннях без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

До оскаржуваної постанови не додано жодних доказів, які поза розумним сумнівом доводять вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення, зокрема матеріалів відео або фотофіксації з яких можна було б зробити висновок про винуватість позивача, не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, та не представлено жодних інших доказів.

Крім того, у графі 7 «До постанови додаються» вказано «відео з боді камери 1292, 1289».

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак, суд відхиляє дані зазначені у постанові, оскільки у такій не наведено жодних належних та достатніх доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем вказаного правопорушення, при винесенні такої повно і всебічно не були дослідженні усі обставини справи.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, відповідачем не подано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, тобто не доведено правомірність оскаржуваної постанови.

Більше того, зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних у такій.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови та таку слід скасувати.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховує положення ч.1 ст.139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, і вважає необхідним відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати по справі в розмірі 605 гривень 60 копійок, які підтверджені платіжною інструкцією від 08.12.2024.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Приписами ч. 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що 02.12.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Колтоновським О.О. укладено договір про надання правової допомоги №51, згідно з яким адвокат за завданням клієнта зобов`язується надавати правову допомогу з питань оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП в суді І інстанції, а клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору (ас.13-17).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору, винагорода адвоката за надання послуг відповідно до цього договору визначена у формі гонорару у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від позову, відповідно до домовленості сторін.

До позовної заяви представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано:

-додаткову угоду №1 від 02.12.2024 до договору про надання правової допомоги №51 від 02.12.2024, якою сторони договору визначили вартість наданих адвокатом послуг та порядок їх оплати (а.с.17 на звороті);

-акт приймання-передачі наданих послуг від 06.12.2024 відповідно до договору про надання правової допомоги №51 від 02.12.2024, згідно якого вартість наданих послуг становить 3400,00 грн. Адвокат надав клієнтові наступні послуги: вивчення матеріалів справи, оцифрування документів, складення позовної заяви, скерування учасниками справи та до суду 2800 грн.; представництво клієнта у суді першої інстанції 600 грн. Замовних підтверджує, що послуги надані в повному обсязі і належної якості. (а.с.18).

Враховуючи вищевикладене, оскільки представником відповідача не подано заперечення щодо розміру заявлених витрат, суд приходить до переконання про обґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу та їх співмірність із складністю справи, виконаними адвокатом роботами, зокрема вивчення матеріалів, складення та подання представником позивач позовної заяви до суду, участь представника позивача в судовому засіданні, а тому вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3400 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.77, 241-246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії ЕНА №3500971 від 18.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Львівській області (юридична адреса: м.Львів, вул.Генерала Григоренка, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок витрат на сплату судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса місцезнаходження: м.Львів, вул.Генерала Григоренка, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3400 (три тисячі чотириста) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десятиднів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С.І. Сливка