Справа № 600/4505/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4505/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 11 липня 2024 року на підставі пп. г п. 2 ч. 4 та ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 на підставі пп. г п. 2 ч. 4 та ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, та прийняти за результатами його розгляду рішення.

Позов обґрунтовано тим, що позивач, маючи підстави для звільнення з військової служби відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у липні 2024 року подав засобами спеціального зв`язку відповідачу рапорт про звільнення з військової служби. Вказаний рапорт був отриманий відповідачем 22 липня 2024 року. Проте військова частина НОМЕР_1 повідомила представника позивача про те, що рішення про звільнення зі служби не було прийнято у зв`язку з тим, що починаючи з 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 не прибув з відпустки по хворобі без поважних причин, а тому вважається таким, що самовільно залишив військову частину. Відповідно, рапорт позивача про звільнення з військової служби буде розглянутий лише у випадку його повернення до військової частини НОМЕР_1 . З указаним позивач не погоджується, оскільки вважає, що твердження відповідача про самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини не може бути підставою для не розгляду рапорту про звільнення з військової служби. Вказано, що станом на день звернення до суду з цим позовом відсутня інформація про звернення відповідача до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Крім цього, до позивача не було застосовано заходів затримання в межах кримінального провадження у зв`язку із самовільним залишенням військової частини. Станом на день звернення до суду з цим позовом військова частина НОМЕР_1 всупереч покладеному на неї обов`язку не розглянула рапорт позивача про звільнення з військової служби, що, на думку позивача, вказує на допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі; вирішено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні); встановлено сторонам справи строки для подання заяв по суті справи; витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії всіх документів, які стосуються проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (зокрема, докази реєстрації рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (таким може бути, наприклад, витяг з журналу реєстрації вхідної кореспонденції чи іншого документа із зазначенням дати та реєстраційного номера рапорту ОСОБА_1 ), належним чином засвідчену копію рішення відповідача, прийнятого за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби (у разі наявності такого), докази перебування ОСОБА_1 у відпустці по хворобі (належним чином засвідчена копія наказу чи іншого розпорядчого документа про надання ОСОБА_1 відпустки по хворобі, а також інші документи, які підтверджують вибуття ОСОБА_1 у відпустку по хворобі), докази увільнення ОСОБА_1 від займаної посади у військовій частині НОМЕР_1 та зарахування його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такого, що самовільно залишив військову частину тощо).

Згідно матеріалів справи вказана ухвала суду від 07 жовтня 2024 року була надіслана військовій частині НОМЕР_1 в її електронний кабінет, про що працівником апарату суду складено довідку про доставку електронного листа.

Відповідно до частини п`ятої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно частини шостої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Частиною сьомою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету.

Згідно пункту 2 частини першої статті 127 Кодексу адміністративного судочинства України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Пунктом 2 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина шоста статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини одинадцятої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у даній справі.

Крім цього, ухвалою суду від 02 грудня 2024 року судом повторно витребувано докази у військової частини НОМЕР_1 .

Вказану ухвалу направлено судом на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку, й таку було вручено відповідачу 13 грудня 2024 року, що підтверджується відомостями з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте станом на 16 січня 2025 року жодних документів від військової частини НОМЕР_1 до суду не надходило.

Правом подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не скористався.

Клопотань про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач проходить військову службу в особовому складі військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року у справі №600/3395/23-а, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 10.04.2023 року за п.п "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути ОСОБА_2 , про звільнення з військової служби за п.п "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

03 січня 2024 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист за №600/3395/23-а про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за п.п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби в місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14 лютого 2024 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №600/3395/23-а від 03 січня 2024 року.

03 травня 2024 року державним виконавцем направлено на адресу Відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області повідомлення про вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Так, у названому листі вказано, що рішення суду №600/3395/23-а залишається невиконаним, оскільки боржником (військовою частиною НОМЕР_1 ) не надано доказів його виконання, а саме: боржником не розглянуто рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.

Як вбачається зі змісту листа від 20 травня 2024 року, ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області залучено до кримінального провадження як потерпілого ОСОБА_1 .

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 липня 2023 року у цивільній справі №725/5441/23, яке набрало законної сили 29 серпня 2023 року, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05.11.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації зроблено запис за №1974, розірвано. Залишено дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу проживати разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на самостійному вихованні та повному утриманні.

11 липня 2024 року позивачем було підготовлено рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , в якому, вказавши про небажання подальшого проходження військової служби, заявник просив звільнити його з військової служби.

До рапорту позивачем додано такі документи: копію рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27.07.2023 року, копію свідоцтв про народження дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , копію РНОКПП та паспорта громадянина України ОСОБА_1 .

Вказаний рапорт було подано для відправлення на адресу військової частини НОМЕР_1 через Чернівецький обласний вузол спецзв`язку 12 липня 2024 року.

Як вбачається зі змісту листа Державного підприємства спеціального зв`язку «Чернівецький обласний вузол спеціального зв`язку» від 05 серпня 2024 року №01/33-30, приймальний пакет, відправлений 12 липня 2024 року на адресу: АДРЕСА_1 , військова частина НОМЕР_1 , вручений 22 липня 2024 року від печатку військової частини НОМЕР_1 та особистий підпис уповноваженої особи.

Також судом встановлено, що представником позивача адвокатом Поляк М.В., 12 липня 2024 року подавався адвокатський запит до командира військової частини НОМЕР_1 з поданням повідомити про результати розгляду рапорту про звільнення від проходження військової служби від 11 липня 2024 року.

Листом від 25 липня 2024 року №642/ВихЗВГ/769 відповідач повідомив представника позивача про те, що військова частина НОМЕР_1 розглянула рапорт Мельничука М.О. про звільнення, але рішення по рапорту не прийнято у зв`язку з тим, що солдат за призовом ОСОБА_1 з 10 квітня 2023 року не прибув з відпустки по хворобі без поважних причин, вважається таким, що самовільно залишив частину під час дії воєнного стану. Порушення порядку виконання завдання військовослужбовцем є умисним правопорушенням, пов`язаним з його особистою безвідповідальністю та недисциплінованістю. Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. У зв`язку з цим ОСОБА_1 увільнений від займаних посад та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 як такий, що самовільно залишив частину. Місце його перебування не відоме. Виходячи з наведеного, військова частина НОМЕР_1 вказала, що ОСОБА_1 після повернення до військової частини з самовільного її залишення потрібно повторно подати по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави для звільнення відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який після надходження буде належним чином опрацьовано та прийнято рішення щодо можливості та законності звільнення. Інші форми подачі рапортів до уваги прийматися не будуть.

Вважаючи, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не розгляду рапорту по суті та не звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024 строк дії воєнного стану продовжувався і діє по даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII встановлені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Зокрема, згідно з абзацом 6 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Отже, однією з підстав для звільнення військовослужбовця (як такого, що висловив своє небажання продовжувати проходження військової служби) з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини є факт самостійного виховання та утримання військовослужбовцем дитини (дітей) віком до 18 років за рішенням суду.

Як вбачається з обставин справи, спір у цій справі виник у зв`язку з допущеною бездіяльністю відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби саме на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У зв`язку з цим суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454 (далі - Інструкція №170 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абзацом 13 пункту 14.10 Розділу XIV Інструкції №170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі. Повноваженнями щодо звільнення військовослужбовців військової частини за сімейними обставинами наділені відповідні посадові особи військової частини.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2024 року у справі №420/23353/23, розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Згідно зі встановленими у справі обставинами рапорт Мельничука М.О. від 11 липня 2024 року про звільнення з військової служби з доданими до нього документами був отриманий відповідачем 22 липня 2024 року.

Вказане, згідно матеріалів справи, відповідачем не заперечується.

Однак, як вбачається з обставин справи, рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби, адресований командиру військової частини НОМЕР_1 , фактично, не був розглянутий, відповідь по суті поставленого військовослужбовцем питання йому не була надана.

Отже, відповідачем по суті не було прийнято жодного рішення (ані про задоволення, ані про відмову у задоволенні рапорту позивача) і не повідомлено позивача про результат розгляду рапорту від 11 липня 2024 року про звільнення з військової служби, що свідчить про неналежний його розгляд.

Водночас суд зауважує, що лист військової частини НОМЕР_1 від 25 липня 2024 року №642/ВихЗВГ/769, за своєю суттю, є відповіддю на адвокатський запит представника позивача Поляк М.В., оскільки адресатом у вказаному листі зазначено «Адвокату Поляк Марії Володимирівні» і в такому листі міститься інформація про те, що рішення по рапорту ОСОБА_1 не було прийнято, додатково зазначивши про причини неприйняття такого рішення.

Тобто, названий вище лист, на переконання суду, не замінює офіційного документа (офіційної письмової відповіді) за результатами розгляду рапорту або ж документа розпорядчого характеру відносно позивача (таким може бути, наприклад, наказ про звільнення з військової служби) і, відповідно, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, уповноваженого на прийняття відповідного рішення.

При цьому суд зважає і на те, що відповідачем в ході судового розгляду даної справи не було надано жодних належних доказів того, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року у справі №600/3395/23-а військовою частиною НОМЕР_1 було розглянуто раніше поданий ОСОБА_1 рапорт про звільнення його з військової служби.

Натомість наявні у цій справі матеріали містять відомості про те, що відносно військової частини НОМЕР_1 розпочато досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення за статтею 382 Кримінального кодексу України у зв`язку з невиконанням рішення суду у справі №600/3395/23-а.

Жодних доказів на спростування вказаних обставин відповідачем під час розгляду судом даної справи не подано.

Відповідачем у ході судового розгляду цієї справи не доведено і того, що у зв`язку з поданим позивачем рапортом від 11 липня 2024 року уповноваженою особою (безпосереднім командиром позивача/ командуванням вищого рівня) військової частини НОМЕР_1 такий рапорт було належним чином розглянуто, а доданим до нього документам була надана належна оцінка.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про допущення відповідачем відносно позивача протиправної бездіяльності щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При цьому суд критично оцінює посилання відповідача у листі від 25 липня 2024 року №642/ВихЗВГ/769 на те, що ОСОБА_1 з 10 квітня 2023 року не прибув з відпустки по хворобі без поважних причин і вважається таким, що самовільно залишив частину, оскільки такі не підтверджені жодними належними доказами.

Зокрема, відповідачем не доведено, що відносно позивача проводилось службове розслідування за фактом самовільного залишення ним військової частини, не надано наказу про виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із самовільним залишенням військової частини або ж доказів внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення щодо самовільного залишення військової частини.

Вирішуючи спір, суд вважає за необхідне зазначити і те, що чинним законодавством, яке регулює спірні у цій справі відносини, не визначено заборони звертатися з рапортом за допомогою поштового чи спеціального зв`язку.

Отже, враховуючи викладене у своїй сукупності, з огляду на обставини цієї справи, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача в межах спірних правовідносин буде визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не розгляду рапорту позивача про його звільнення з військової служби від 11 липня 2024 року із зобов`язанням військову частину НОМЕР_1 розглянути такий рапорт.

Отже, заявлений позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що у ході судового розгляду справи відповідачем не спростовано доводів позову, усупереч вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України ним не доведено правомірності оскаржуваної бездіяльності, відзив на позов не було подано.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 11 липня 2024 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 11 липня 2024 року.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 16 січня 2025 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ); відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя О.П. Лелюк