Справа № 420/26863/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_3 ), в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність посадових осіб НОМЕР_2 прикордонного загону (В/Ч НОМЕР_5 ) ЄДРПОУ - НОМЕР_6 щодо припинення військової служби ОСОБА_1 для здійснення постійного догляду за своїм рідним батьком інвалідом II групи ОСОБА_2

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (В/Ч НОМЕР_5 ) ЄДРПОУ - НОМЕР_6 розірвати контракт про проходження військової служби у Державній прикордонній службі на посадах осіб сержантського та старшинського складу від 12.09.2019 року, наказ № 667- ОС, та звільнити ОСОБА_1 від проходження військової служби для здійснення постійного догляду за своїм рідним батьком інвалідом II групи ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що проходить військову службу у лавах Державної прикордонної служби В/Ч НОМЕР_5 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) відповідно до контракту на проходження військової служби у Державній прикордонній службі на посадах осіб сержантського та старшинського складу від 12.09.2019 року, наказ № 667-ОС. Як повідомлено у позові, 20.04.2024 року позивачем особисто до відділу діловодства ВПС " ІНФОРМАЦІЯ_1 " через фахівця з діловодства відділу ОСОБА_3 подано рапорт про розірвання контракту про проходження військової служби та звільнення з лав ДПСУ у зв`язку із необхідністю постійного догляду за рідним батьком - ОСОБА_2 , який є інвалідом II групи відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ № 556483 від 20.03.2024 року. Відповідно до накладеної візи рапорт мав бути опрацьованим у строк до 20.05.2024 року, проте у зазначені строки жодної відповіді про результати розгляду рапорту позивач не отримав і жодна посадова особа з-поміж безпосередніх начальників та фахівців відділу кадрового забезпечення загону не могли дати виразної відповіді на мої усні запити.

Як зазначив позивач, лише 20.06.2024 року на адресу адвоката Валерія Янковського у відповідь на його адвокатський запит надійшла відповідь від начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ОСОБА_4 за №08/4751-24-Вих, де повідомлено, що до рапорту 02.16/17901/24-Вн від 20.04.2024 року не було додано "довідки про склад сім`ї", або документу, який би підтверджував, що ОСОБА_1 уже здійснює постійний догляд за своїм рідним батьком, інвалідом II групи ОСОБА_2 . Також у відповіді міститься зауваження, щодо у довідках до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ № 556483 від 20.03.2024 року не зазначено, що саме син ОСОБА_2 має здійснювати постійний догляд за своїм батьком.

Надалі, Іванівською селищною військовою адміністрацією Генічеського району Херсонської області видано довідку про склад сім`ї ОСОБА_2 від 24.06.24 № 17. Згадану довідку та усі наведені відповіді на зауваження посадових осіб НОМЕР_2 прикордонного загону оформлено у вигляді адвокатського запиту адвоката Валерія Янковського і надіслано на офіційну адресу НОМЕР_2 прикордонного загону із проханням вказати час коли буде проведено остаточне звільнення ОСОБА_1 від проходження військової служби для здійснення постійного догляду за рідним батьком, інвалідом II групи ОСОБА_2 . Однак, на вказане звернення відповіді позивач не отримав.

Позивач не погоджується з бездіяльністю прикордонного загону щодо припинення військової служби ОСОБА_1 для здійснення постійного догляду за своїм рідним батьком інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 , у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Доводячи наявність права на звільнення з військової служби, позивач вказує, що відповідно до інформації, оприлюдненої на порталі "Дія", згідно з наказом Мінсоцполітики від 17 липня 2019 № 1106 довідки про склад сім`ї в Україні скасовані й не видаються. Щодо надання документа, який би підтверджував здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за своїм рідним батьком - інвалідом II групи ОСОБА_2 , то позивач зазначає, що такого документа не може існувати у природі до того часу, поки він є військовослужбовцем. Зокрема, відповідно пункту "г" підпункту 3 пункту 5 статті 26 Закону України "Про військову службу та військовий обов`язок", яка діяла на час подачі мого рапорту про звільнення зазначено, що дійсні військовослужбовці мають довести необхідність у здійсненні постійного догляду, а не факт такого догляду. При цьому, з огляду на надані до рапорту документи медичного характеру на ОСОБА_2 , позивач вважає, що повністю довів необхідність постійного догляду за останнім.

З приводу зауваження, що у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ № 556483 від 20.03.2024 року не міститься інформації про конкретну особу, яка має здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , то, як вказує позивач, така інформація є у статті 51 Конституції України, де зазначено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків, у тому числі й здійснювати постійний догляд на непрофесійній основі, у разі його необхідності.

Ухвалою суду від 02.09.2024 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано десятиденний строк на усунення недоліків.

05.09.2024 року від позивача надійшла заява разом з додатками, якою недоліки позовної заяви було усунуто шляхом надання до суду уточненої позовної заяви, що відповідає вимогам статті 160 КАС України, з зазначенням адреси місцезнаходження НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_3 ), його коду ЄДРПОУ та поштового індексу позивача.

Ухвалою суду від 17.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Цією ж ухвалою суду від 17.09.2024 року витребувано від НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_3 ) належним чином засвідчену копію рапорту 02.16/17901/24-Вн від 20.04.2024 року про розірвання контракту про проходження військової служби та звільнення ОСОБА_1 з лав ДПСУ у зв`язку із необхідністю постійного догляду за батьком, разом із додатками, які підтверджують необхідність такого догляду, інших документів, що стосуються справи для приєднання до матеріалів справи.

15.10.2024 року до суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення позивача, в яких він просив вважати ненадання відповідачем будь-яких документів по справі підтвердженням обґрунтованості позовних вимог.

Ухвалою суду від 03.12.2024 року повторно витребувано від НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_3 ) належним чином засвідчену копію рапорту 02.16/17901/24-Вн від 20.04.2024 року про розірвання контракту про проходження військової служби та звільнення ОСОБА_1 з лав ДПСУ у зв`язку із необхідністю постійного догляду за батьком, разом із додатками, які підтверджують необхідність такого догляду, та доказами реєстрації даного рапорту; рішення за результатами розгляду вказаного рапорту (у разі наявності); інші документи, що стосуються справи для приєднання до матеріалів справи, та зупинено провадження у справі №420/26863/24 - до отримання витребуваних судом доказів.

30.12.2024 року - засобами електронної пошти та 06.01.2025 року - засобами поштового зв`язку до суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов разом із витребуваними документами.

Ухвалою суду від 16.01.2025 року поновлено провадження у справі

Інші заяви, клопотання та додаткові докази станом на момент розгляду справи по суті до суду також не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (далі - позивач), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12.09.2019 року проходить військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі на посадах сержантського та старшинського складу.

Станом на момент звернення з даною позовною заявою позивач проходить військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_5 ) .

19.04.2024 року інспектором прикордонної служби 2 категорії - дозиметристом 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) старшим сержантом ОСОБА_1 було подано на рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 6 підпункту «г» пункту 5 частини 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька з числа осіб з ІІ групи інвалідності, які потребують постійного догляду, відповідно до рішення ЛЛК.

Після підписання цього рапорту безпосереднім командиром, останній був переданий на розгляд до начальника НОМЕР_2 прикордонного загону підполковнику ОСОБА_5 .

Рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби зареєстрований у Системі електронного документообігу НОМЕР_2 прикордонного загону 20.04.2024 за вх. № 02.16/17901/24-Вих. Встановлено строк для опрацювання - до 20.05.2024 року.

У визначений строк позивач відповіді про результати розгляду рапорту не отримав.

Матеріали справи також не містять доказів надання письмової відповіді на рапорт позивача про звільнення.

18.06.2024 року адвокат Янковський В.А. в інтересах ОСОБА_1 направив на адресу НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_5 ) адвокатський запит, що зареєстрований за вх. № 4064-24-Вх, в межах якого запитувалась інформація стосовно розгляду рапорту ОСОБА_1 від 20.04.2024 щодо звільнення останнього з військової служби.

У вказаному адвокатському запиті поставлені такі питання:

1. Чи розглядався, та в який період, дата розгляду, ким саме, письмовий рапорт військовослужбовця за контрактом старшого сержанта водія прикордонної комендатури швидкого реагування ОСОБА_1 від 20.04.2024 року, про звільнення його із армії за сімейними обставинами, а саме по догляду за рідним батьком ОСОБА_2 інвалідом II групи загального захворювання?

2. Яке кінцеве рішення було прийняте, ким саме, дата прийняття рішення, по розгляду письмового рапорта військовослужбовця за контрактом старшого сержанта водія прикордонної комендатури швидкого реагування ОСОБА_1 від 20.04.2024 року, про звільнення його із армії за сімейними обставинами, а саме по догляду за рідним батьком ОСОБА_2 , інвалідом II групи загального захворювання ?

3. Надати копію письмового рішення завіреного належним чином органу, який розглядав письмовий рапорт військовослужбовця за контрактом старшого сержанта водія прикордонної комендатури швидкого реагування ОСОБА_1 від 20.04.2024 року, про звільнення його із армії за сімейними обставинами, а саме по догляду за рідним батьком ОСОБА_2 інвалідом ІІ групи загального захворювання.

20.06.2024 року відповідачем на адресу адвоката направлено лист-відповідь «Про результати розгляду звернення», у якому повідомлено, що до рапорту старшого сержанта ОСОБА_1 від 20.04.2024 з вх. № 02.16/17901/24-Вн не було додано документу, який би підтверджував відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд (довідку про склад сім`ї) або документу, який би підтверджував здійснення постійного догляду саме ОСОБА_6 , тобто довідки про здійснення догляду за громадянином (громадянкою), який (яка) є особою з інвалідністю, яка видається будь-яким органом місцевого самоврядування або ЦНАП за зареєстрованим місцем проживання особи. Крім того, зазначено, що навіть у Довідці акту огляду медико-соціальної експертної комісії виданої ОСОБА_2 серії 12ААВ № 556483 від 20.03.2024, яка була додана до рапорту, відсутні будь-які записи (позначки) щодо необхідності здійснення постійного догляду або зазначення особи, яка саме має здійснювати відповідний постійний догляд.

У цьому ж листі повідомлено, що про вищевикладені недоліки та необхідність додаткового надання відповідних підтверджуючи документів, відповідальні посадові особи відділу кадрів НОМЕР_2 прикордонного загону повідомили старшому сержанту ОСОБА_7 в усному порядку (телефонному режимі) за телефоном: НОМЕР_7 . Однак у зв`язку із ігноруванням старшим сержантом ОСОБА_6 наданої інформації та надходженням даного звернення, відповідними посадовими особами НОМЕР_2 прикордонного загону в найкоротший термін буде опрацьована письмова відповідь останньому за результатами розгляду рапорту вищезазначеного військовослужбовця.

08.07.2024 року представник позивача повторно звернувся до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України з адвокатським запитом, у якому просив долучити додаткові документи до розгляду рапорту ОСОБА_1 , а саме копію виписки з історії хвороби, копії виписного епікризу, копії витягу з реєстру територіальної громади, копію довідки про склад сім`ї військовослужбовця, та надати копію письмового рішення про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 .

Докази надання відповіді на вказаний адвокатський запит матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо розірвання контракту про проходження військової служби у Державній прикордонній службі на посадах осіб сержантського та старшинського складу від 12.09.2019 року, наказ № 667- ОС, та звільнення ОСОБА_1 від проходження військової служби для здійснення постійного догляду за своїм рідним батьком інвалідом II групи, вважаючи, що ним було подано повний пакет документів на підтвердження обставин необхідності здійснення постійного догляду, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Статтею 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби), визначено підстави для звільнення з військової служби.

Так, підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Як слідує з обставин справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та 19.04.2024 року подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі абзацу 6 підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. При цьому, позивач зазначив, що має батька із числа осіб з інвалідністю, який потребує постійного догляду, відповідно до рішення ЛЛК.

Судом встановлено, що вказаний рапорт отриманий відповідачем та зареєстрований.

Між тим, відповідь за результатами розгляду вказаного рапорту позивачу не надано.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

При цьому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

Як вже було встановлено судом, відповідачем не було належним чином розглянуто рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби, а також не було прийнято відповідне рішення: наказ про звільнення чи письмову відмову з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Разом з цим, у позовній заяві позивач зазначає про відповідь на адвокатський запит від 18.06.2024 року, датовану 20.06.2024 року, у якій відповідачем повідомляється, що до рапорту на звільнення з військової служби ОСОБА_1 не надав необхідний пакет документів, якими би підтверджувалась наявність або відсутність у останнього права/підстави для звільнення з військової служби під час дії на території України воєнного стану.

Підтверджуючи факт того, що ним було подано достатній пакет документів, позивач звернув увагу, що додаткові документи з урахуванням зауважень, викладених у листі-відповіді на запит, оформлено у вигляді адвокатського запиту адвоката В. Янковського і 08.07.2024 року надіслано на офіційну адресу НОМЕР_2 прикордонного загону.

З приводу наведеного суд зазначає наступне.

Частина перша статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає адвокатський запит - як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Виходячи з наведених правових норм, адвокатським запитом є письмове звернення адвоката спрямоване до суб`єктів владних повноважень, інших юридичних осіб, метою якого є отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту.

Враховуючи правову природу «адвокатського запиту», та зважаючи на порушені питання в адвокатських запитах від 18.06.2024 року та від 08.07.2024 року, останні не є зверненням військовозобов`язаного щодо вирішення питання про звільнення з військової служби відповідно норм чинного законодавства, що регулюють такі правовідносини.

Враховуючи наведене, обставини справи свідчать про те, що рапорт ОСОБА_1 не було розглянуто у встановленому законом порядку та не було надано письмової відповіді за результатами його розгляду.

Між тим, відповідачем листом від 20.06.2024 року надано відповідь на адвокатський запит.

Отже, у даному випадку відповідачем не було розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби по суті, відповідно, й не було прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення командування військової частини щодо відмови у задоволенні рапорту або наказ про звільнення з військової служби.

З огляду на зазначене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 6 підпункту «г» пункту 5 частини 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька з числа осіб ІІ групи інвалідності, які потребують постійного догляду, відповідно до рішення ЛЛК.

За викладених обставин, з огляду на відсутність прийнятого рішення за результатами розгляду рапорту позивача, суд доходить висновку, що похідну позовну вимогу позивача належить задовольнити шляхом зобов`язання НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) розглянути по суті та прийняти обґрунтоване рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 6 підпункту «г» пункту 5 частини 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька з числа осіб ІІ групи інвалідності, які потребують постійного догляду, відповідно до рішення ЛЛК.

При цьому, позовні вимоги про зобов`язання відповідача розірвати контракт про проходження військової служби та звільнити від проходження військової служби наразі суд визнає як передчасні.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) і "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 6 підпункту «г» пункту 5 частини 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька з числа осіб ІІ групи інвалідності, які потребують постійного догляду, відповідно до рішення ЛЛК.

Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) розглянути по суті та прийняти обґрунтоване рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 6 підпункту «г» пункту 5 частини 3 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька з числа осіб ІІ групи інвалідності, які потребують постійного догляду, відповідно до рішення ЛЛК.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук