Справа № 333/8539/24
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/8539/24
Провадження № 2-а/333/16/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

27.09.2024 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського С.Л. звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), відповідно до якого просить скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 від 12.09.2024 року № 675, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.09.2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 675, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КупАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Згідно з постановою, суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що 19.08.2024 року він отримав повістку про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.08.2024 року, але в порушення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.08.2024 року. Документів, які підтверджують наявність поважної причини неявки за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , 26.08.2024 року не надав. 10.09.2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачем було направлено заяву про закриття справи про адміністративне правопорушення з доданими медичними документами, які підтверджують поважність причин неявки позивача за повісткою 26.08.2024 року. Відповідно до витягу з сайту «Укрпошта» щодо відстеження відправлення, вищезазначена заява з додатками, отримана відповідачем за довіреністю 11.09.2024 року. Натомість у постанові, яка винесена 12.09.2024 року, особа яка її склала ігноруючи факт наявності заяви про закриття справи про адміністративне правопорушення, та наявні медичні документи, зазначає у постанові № 675, що документів які підтверджують наявність поважної причини неявки за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.08.2024 року ОСОБА_1 не надав.

Крім того, позивач зазначає, що співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 поза межами адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не будучи уповноваженими вручати повістки, безпідставно вручили повістку ОСОБА_1 , оскільки ними не надано жодного розпорядження керівника, на підставі якого особа підлягала оповіщенню. Позивачу не було надано жодного документу на підтвердження того, що солдат гранатометник роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , дійсно є уповноваженою особою складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Всупереч викладеним обставинам уповноваженою особою відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року № 675, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 12.09.2024 року о 09.00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 . У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою зазначено, що суттю адміністративного правопорушення є неявка ОСОБА_1 за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.08.2024 року та не зазначено жодних інших дій, які б містили в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зазначене свідчить про те, що під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року № 675 відносно ОСОБА_1 , т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 винесено не законну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки протоколом було чітко визначено сутність адміністративного правопорушення та протокол містить в собі інформацію про точну дату неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте у оскаржуваній постанові, посадовою особою відповідача надано належну оцінку доказам перебування позивача на лікуванні в ТОВ «VITACENTER» та подальшої госпіталізації і після належної оцінки доказів, без поважних причин та без процесуального права сформовано позицію щодо наявності додаткових дій, які містять в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слідує, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Вказана частина ст. 22 Закону стосується питань, коли особа вже фактично призивається на військову службу і має з`явитися для фактичного її відправлення до військової частини або ж прибути до такої військової частини для проходження військової служби самостійно.

На підставі викладеного, посилання у протоколі про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є протиправним та не свідчить про її порушення позивачем.

Вважає, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 09.09.2024 року № 675 складено не уповноваженою особою, протокол про адміністративне правопорушення та винесена за вказаним протоколом постанова містить суттєві суперечності, оскільки визначають одночасно різні дії, і різні склади правопорушень, та постанова винесена суб`єктом владних повноважень прийнята без встановлення обставин справи, що мають значення для її розгляду.

Ухвалою судді від 27.09.2024 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зобов`язано відповідальних осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 надати суду документи, а саме: завірену копію постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 Гавадзіна А.М. № 675 від 12.09.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді накладення адміністративного штрафу у розмірі 17 000,00 грн. у справі про адміністративне правопорушення; завірені копії усіх матеріалів та доказів, на підставі яких т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 винесено постанову № 675 від 12.09.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді накладення адміністративного штрафу у розмірі 17 000,00 грн. у справі про адміністративне правопорушення.

25.12.2024 року до суду повернулось поштове повідомлення № 868, яке підтверджує, що уповноважена особа представник ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав ухвалу суду про відкриття провадження, позов та додатки до нього.

06.01.2024 року від представника відповідача Сухової Н. надійшов відзив, в якому просить суд позовні вимоги залишити без задоволення. На виконання вимог ухвали суду від 27.09.2024 року направлено належно завірені копії матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_1 . Заперечення проти позову обґрунтовані таким.

19.08.2024 року було проведено оповіщення військовозобов`язаних, у тому числі і ОСОБА_1 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.09.2024 № 222 «Про організацію проведення оповіщення військовозобов`язаних офіцерського, сержантського та рядового складу групами оповіщення 18.09.2024 року». При проведенні оповіщення повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою визначення призначення на особливий період на 26.08.2024 року о 09.00 год. ОСОБА_1 отримав особисто, що підтверджується підписом на корінці повістки № 1693. Однак в призначений день ОСОБА_1 не прибув. Документи, що підтверджують наявність поважної причини не надав. Із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період не звертався. ОСОБА_1 не виконано вимоги пунктів 21, 23 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 та не повідомлено про наявність поважної причини не прибуття повісткою. ОСОБА_1 перебував в розшуку з 29.08.2024 року. 09.09.2024 року позивача було виявлено працівниками поліції ГУНП в Запорізькій області. Саме в цей день гранатометником роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 солдатом ОСОБА_3 відносно позивача було складено протокол № 675, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким чином своїми діями порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Розгляд справи призначено на 09.00 год. 12.09.2024 року. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повідомлений своєчасно під особистий підпис в протоколі № 675 від 09.09.2024 року та відповідно до особистого підпису на корінці повістки, яка вручена 19.08.2024 року для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.08.2024 року. Заяв, заперечень та клопотань з приводу розгляду справи 12.09.2024 року чи переносу розгляду справи на іншу дату не надав. На день та час розгляду справи ОСОБА_1 не прибув. Відповідно до наданих пояснень при складанні протоколу вбачається, що не прибув за повісткою, так як знаходився на лікуванні в ТОВ «VITACENTER» та в подальшому був госпіталізований. Перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було винесено постанову № 675 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП зі стягненням з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 17 000,00 грн. ОСОБА_1 стверджує, що він не прибув за повісткою з поважних причин, що підтверджується медичними документами. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 при розгляді справи не враховано письмові пояснення позивача з наступних причин. 11.09.2024 року дійсно надійшла заява про закриття справи про адміністративне правопорушення від ОСОБА_1 . До заяви долучено наступні документи: лабораторні дослідження, рекомендації спеціаліста та довідка з ТОВ «VITACENTER». Документи, надані до заяви, були уважно розглянуті та встановлено наступне. 26.08.2024 року, в день явки за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , перебував в поліклініці Консультативно-діагностичного відділення ТОВ «VITACENTER», де здав аналізи для лабораторних досліджень. Відповідно до наданих документів дата звернення до лікаря 28.08.2024 року, де отримав рекомендації спеціаліста лікаря-кардіолога і відповідно до довідки від 09.09.2024 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в кардіологічному відділенні з 02.09.2024 року по теперішній час, тобто до 09.09.2024 року. Заява з документами прийнята до уваги, але слугувати належним доказом не може з огляду на наступне. 26.08.2024 року ОСОБА_1 , відповідно до документів, на лікарняному не перебував. Відвідував медичний заклад для проведення лабораторних досліджень. Відповідно до відмітки на аркуші проведених аналізів результат дослідження не є діагнозом і потребує консультації лікаря. Як бачимо з документів за медичною допомогою з приводу погіршення стану здоров`я саме 26.08.2024 року ОСОБА_1 не звертався, з наданих документів випливає, що останній не перебував на лікуванні в закладі охорони здоров`я та мав змогу прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 або своєчасно повідомити про причину неявки з наданням підтверджуючих документів. Ця причина могла б бути розглянута як поважна, якби позивач довів, що його стан здоров`я унеможливлював своєчасне виконання обов`язку з`явитися на виклик до ТЦК, а така обставина має бути підтверджена доказами. Дата звернення до лікаря тільки 28.08.2024 року. Надані документи лише підтверджують, що ОСОБА_1 має ряд захворювань. Відповідно, ОСОБА_1 порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім того, копії документів, долучені до заяви не завірені належним чином (зовсім не завірені), тобто до уваги братися не можуть. Що стосується доводів позивача про зміну суті інкримінованого адміністративного правопорушення, а саме в протоколі зазначено порушення абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а в постанові порушення кваліфіковано абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зазначено наступне. В постанові допущена помилка в зазначенні абзацу 2, замість абзацу 3. ОСОБА_1 фактично визнав факт його неявки 26.08.2024 року за повісткою на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши у поясненнях, що не прибув за повісткою, оскільки у той час знаходився на лікуванні, але документів на підтвердження поважності причини неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 не надав. З огляду на викладені обставини, помилкове зазначення у постанові абзацу 2 є дефектом такого процесуального документу та вказана обставини сама по собі не може бути достатньою підставою для скасування спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку). Особовим складом ІНФОРМАЦІЯ_3 проводиться оповіщення громадян, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 «Про проведення оповіщення військовозобов`язаних», відповідно до вимог п. 44 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560. Від імені ІНФОРМАЦІЯ_2 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право начальники ІНФОРМАЦІЯ_2 . Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381. Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 та Положення про ІНФОРМАЦІЯ_6 , затвердженого Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 20.10.2023 року № 173 начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, а відповідно до Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року має право своїм наказом призначати уповноважених посадових осіб територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення. Під час роботи у обласному об`єднаному центрі мобілізації відносно військовозобов`язаних протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП наказом ІНФОРМАЦІЯ_9 призначаються уповноважені посадові особи районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки м. Запоріжжя та Запорізької області. В даному випадку протокол складав солдат ОСОБА_3 , який призначений уповноваженою особою відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 03.07.2024 року № 607 та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 01.10.2024 року № 792 (про внесення змін). Тобто, твердження позивача, що протокол складено посадовою особою ТЦК та СП, яка не наділена повноваженнями на складання протоколів за ст. ст. 210, 210-1, 211 КУпАП не відповідає дійсності, а протокол складено уповноваженою особою відповідно до вимог чинного законодавства.

10.01.2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Фельського С.Л. надійшла відповідь на відзив. Стислий зміст відповіді. У відзиві зазначено, що під час винесення оспорюваної постанови, було уважно розглянуто документи надані разом із заявою про закриття справи 11.09.2024 року. Натомість у постанові від 12.09.2024 дослівно зазначено, що «заяв, заперечень та клопотань, не надав». Це вказує на те, що зареєстровані 11.09.2024 року документи жодним чином не приймались до уваги під час винесення оскаржуваної постанови. Обґрунтування постанови вже на стадії її судового оскарження, очевидно є способом захисту винесеного рішення. Тобто вже винесена постанова просто підтримується відповідачем у доступний спосіб. Очевидно, що оцінюючи поважність підстав не прибуття за повісткою, відповідач вважатиме долучені документи не обґрунтованими. Крім того, на підтвердження того, що солдат гранатометник роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , дійсно є уповноваженою особою складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідачем долучено Наказ від 01.10.2024 року разом з Переліком уповноважених осіб від 02.10.2024 року. При цьому протокол було складено 09.09.2024 року. Крім того, у відзиві зазначено, що оповіщення (роздача повісток) здійснювалась ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі наказу начальника цього ІНФОРМАЦІЯ_2 № 171 від 18.08.2024 року. У цьому наказі начебто передбачено створення груп оповіщення, маршрутів оповіщення, тощо. Але цього наказу до відзиву не долучено. Так само не долучено жодних документів, які підтверджують межі адміністративної території, на яку поширюється повноваження ІНФОРМАЦІЯ_3 . Просить позов задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до протоколу № 675 про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 26.08.2024 року не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 про причини неявки не повідомив.

У вищевказаному протоколі зазначено, що «Враховуючи положення ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні» (зі змінами), Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію»(зі змінами), громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період».

На підставі вказаного протоколу № 675 від 09.09.2024 року, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 675 від 12.09.2024 року. Відповідно до постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за те, що

«26.08.2024 року ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Про дату, час та місце прибуття був повідомлений особисто, що підтверджується підписом на корінці повістки № 1693 від 19.08.2024 року.

Однак в призначений день ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув. Про наявність поважної причини не повідомив. Із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 не звертався.

За вищезазначене правопорушення до ІНФОРМАЦІЯ_10 направлено Звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 за вих. № 7661 від 29.08.2024 року щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за статтею (статтями) 210, 210-1 КУпАП до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складення протоколів про адміністративні правопорушення, на підставі рапорту начальника відділення обліку мобілізаційної роботи заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 майора ОСОБА_4 . В розшуку перебуває з 29.08.2024 року.

На день та час розгляду справи ОСОБА_1 не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлений своєчасно під особистий підпис в протоколі № 675 від 09.09.2024 року. Заяв, заперечень та клопотань з приводу розгляду справи 12.09.2024 року чи переносу розгляду справи на іншу дату не надав. Стосовно вчиненого адміністративного правопорушення заявив, що не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 тому що знаходився на лікуванні в ТОВ «VITACENTER», та в подальшому був госпіталізований. Документи, які підтверджують наявність поважної причини неявки за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.08.2024 року не надав.

Враховуючи положення ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), Указу Президента України від 24.02.2022 року, № 65/2022 року «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), ОСОБА_1 під час дії особливого періоду порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзац 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП».

Позивач в своєму позові посилається на те, що в супереч викладеним обставинам уповноваженою особою відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року № 675, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 12.09.2024 року о 09.00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою зазначено, що суттю адміністративного правопорушення є неявка ОСОБА_1 за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.08.2024 року та не зазначено жодних інших дій, які б містили в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол складено солдатом гранатометник роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 .

Зазначене, на думку позивача, свідчить про те, що під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 № 675 відносно ОСОБА_1 , т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 винесено не законну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки протоколом було чітко визначено сутність адміністративного правопорушення та протокол містить в собі інформацію про точну дату неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте у оскаржуваній постанові, посадовою особою відповідача надано належну оцінку доказам перебування позивача на лікуванні і подальшій його госпіталізації, і після належної оцінки доказів, без поважних причин та без процесуального права сформовано позицію щодо наявності додаткових дій, які містять в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до положень Глави 19 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, у якому викладається твердження про вчинення особою відповідного правопорушення, при доведенні вчинення якого особа піддається певним заходам примусу. Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для подальшого провадження у справі, викликає у особи необхідність здійснення свого захисту, у зв`язку із чим до нього пред`являються особливі вимоги.

Згідно із ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та суть адміністративного правопорушення.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні діє особливий період.

З зазначеного вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є триваючим правопорушенням.

Як вже зазначалось, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою саме 26.08.2024 року і зазначено, що позивач не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_2 про причини неявки. Проте, до матеріалів справи позивачем залучено копію повідомлення, яке було адресоване на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначене повідомлення було сформоване позивачем та направлено на адресу відповідача 10.09.2024 року, про що свідчать докази направлення долучені до матеріалів справи,

З матеріалів (копій) адміністративної справи № 675 відносно ОСОБА_1 вбачається, що заяву позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 отримано 11.09.2024 року.

Крім того, в супереч викладеним обставинам уповноваженою особою відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року № 675, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 12.09.2024 року о 09.00 год. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою зазначено, що суттю адміністративного правопорушення є неявка ОСОБА_1 за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.08.2024 року та не зазначено жодних інших дій, які б містили в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Зазначене свідчить про те, що під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року № 675 відносно ОСОБА_1 , т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 винесено незаконну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки протоколом було чітко визначено сутність адміністративного правопорушення та протокол містить в собі інформацію про точну дату неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте у оскаржуваній постанові, посадовою особою відповідача надано належну оцінку доказам перебування позивача на лікуванні і після належної оцінки доказів, без поважних причин та без процесуального права сформовано позицію щодо наявності додаткових дій, які містять в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Дійсно, саме 26.08.2024 року ОСОБА_1 не перебував на лікарняному і ще не був госпіталізований, в цей день останній проходив лабораторні дослідження (аналіз сечі, аналіз крові розгорнутий з лейкоформулой), ці аналізи були відібрані у період часу з 11.00 год. до 13.00 год. (приблизно). Окрім того, для здачі аналізів необхідна відповідна підготовка, у тому числі відсутність прийому їжі взагалі. 28.06.2024 року позивач знаходився на прийомі у лікаря кардіолога, у подальшому госпіталізований до кардіологічного відділення. При цьому, 26.08.2024 року у позивача виявлено занадто високий рівень цукру у крові, що може значно впливати на загальне самопочуття.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абз. 13 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 року оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що неявка позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 відбулась з поважних причин, про які своїм листом від 10.09.2024 року позивач повідомив відповідача.

За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слідує, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Вказана частина ст. 22 стосується питань, коли особа вже фактично призивається на військову службу і має з`явитися для фактичного її відправлення до військової частини або ж прибути до такої військової частини для проходження військової служби самостійно.

На підставі викладеного, посилання у протоколі про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 року на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є протиправним та не свідчить про її порушення позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини першої, другої ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення,чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності,чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 по справі № 560/751/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я,по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (уразі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Положеннями ст. 62 Конституції України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Презумпція невинуватості закріплена в ст. 62 Конституції України та кореспондується з принципом верховенства права в Україні.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 року по справі № 463/1352/16-а зробив висновок, що: «У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП України (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Суд наголошує, що постанова винесена уповноваженою особою не може виходити за межі такого обвинувачення або бути уточнена в рішенні фабула правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку уповноважена особа перебирає на себе функції сторони обвинувачення, чим порушує принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої, другої ст. 211 КАС України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Суд, звертає увагу, що оскаржувана постанова виноситься на підставі складеного протоколу. До матеріалів відзиву на позов представником відповідача надано документи на підтвердження повноваження осіб щодо складання протоколів, і дійсно у даному переліку зазначений солдат гранатометник роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , (Наказ від 01.10.2024 року разом з Переліком уповноважених осіб від 02.10.2024 року). Проте, протокол відносно ОСОБА_1 було складено 09.09.2024 року, тобто до винесення наказу. Інших доказів, на то чи повноважною особою складено протокол до суду надано не було. Також матеріали справи не містять наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18.09.2024 року № 222 «Про організацію проведення оповіщення військовозобов`язаних офіцерського, сержантського та рядового складу групами оповіщення 18.09.2024 року», в якому повинно бути зазначено, що оповіщення (роздача повісток) здійснювалась ІНФОРМАЦІЯ_2 законно на іншій території.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За вищезазначених обставин суд вважає, що постанову від 12.09.2024 року № 675 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесено без достатніх для того підстав, тому вона є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 6 ст. 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо не співмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 640/15803/19.

Судом встановлено, що позову надано ордер № 1098955 від 23.09.2024 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП № 001016 від 07.05.2014 року. Договору про надання правової допомоги, акт і опис виконаних робіт, квитанції до прибуткового касового ордера, які підтверджують понесені витрати до позову не надано.

Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не подавалось.

За таких обставин, суд вважає за доцільне клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без розгляду.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 77, 139, 205, 211, 217, 241-246, 250, 251, 255, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Фельського Сергія Леонідовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 675 від 12.09.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Заяву ОСОБА_1 про розподіл понесених позивачем судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. залишити без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня постановлення рішення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик