Справа № 580/6813/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6813/24 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Епель О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якому просив про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.03.2024 до 22.05.2024 включно;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за вказаний період відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

Обґрунтовуючи зазначив, що відповідач не своєчасно розрахувався при його звільненні.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року даний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо своєчасного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та виплати йому середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зобов`язано НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні пропорційно загальній сумі доходу, що мала бути виплачена йому на день виключення його із списків особового складу частини, за кожен день прострочення.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на відсутність належних, допустимих і достовірних доказів відсутності вини відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем саме при звільненні з огляду на присуджені судом кошти, право позивача на отримання на підставі вимог ст.117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш, як за шість місяців, доведене. Оскільки спір щодо виплачених несвоєчасно сум при звільненні був відсутній, відповідач мав обов`язок відповідно до вказаної вище ст.117 КЗпП України виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відмови, як активної поведінки, відповідача не підтверджено. Тому в спірних правовідносинах має місце протиправна бездіяльність щодо своєчасної виплати коштів при звільненні позивача та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що рішення є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не погоджуючись з прийнятим рішенням, апеляційну скаргу відповідачем. Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтоване та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року у справі № 580/6813/24 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю. Крім того, просить зупинити провадження у даній справі до вирішення по суті адміністративної справи № 420/13401/24.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Витягом з наказу начальника відповідача від 29.02.2024 №209-ОС підтверджується, що позивача звільнено з військової служби в запас. 04.03.2024 позивача виключено наказом відповідача №227-ОС зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та доручено виплатити грошове забезпечення: грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік та 2023рік, одноразову грошову допомогу при звільненні.

08.04.2024 позивачу видано довідку №120 про його грошове забезпечення за лютий-березень 2024 року, згідно з якою за лютий йому нараховано з податками 79833,66 грн, за березень - 325918,56 грн, з яких за звільнення відповідно до наказу - 272217,60 грн (51040,80+221176,80).

Відомостями картки позивача підтверджується зарахування: 15.03.2024 - 272459,08 грн зарплати від військової частини НОМЕР_2 ; 22.05.2024 - коштів 51728,31 грн компенсації за речове майно.

Тому позивач звернувся в суд зі вказаним вище позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме, Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовця, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.04.2019 у справі №806/889/17.

У силу вимог частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість застосування норм ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними, та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивачу не виплатили грошове забезпечення для звільнення в день відповідного наказу. Таким чином, затримка розрахунку при звільненні щодо розрахункових 272 459, 08 грн - становить 15.03.2024 - 04.03.2024 = 11 днів, а щодо компенсації за речове майно - 22.05.2024-04.03.2024 = 79 днів.

Колегія суддів зауважує, що встановленню в даній справі підлягає затримка розрахунку при звільненні, що підтверджується вище викладеним. Таким чином, обставини справи № 420/13401/24, до вирішення якої відповідач просить зупинити розгляд даної справи, жодним чином не впливають на вирішення спірного питання у даній справі.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок), для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою відповідача №120, середньоденне грошове забезпечення позивача встановити неможливо, оскільки відсутні відомості про останні повні відпрацьовані місяці. Інших доказів щодо таких обставин і фактів не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, співмірності ймовірних втрат позивача із-за несвоєчасного розрахунку при звільненні, обґрунтованим є зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні пропорційно загальній сумі доходу, що мала бути виплачена позивачу на день виключення його із списків особового складу частини, за кожен день прострочення.

Доводи апеляційних скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Отже при винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 14 січня 2025 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Епель

Є.І. Мєзєнцев