Справа № 160/34808/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
31 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Павлоградзернопродукт» заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 076540 від 11.12.2024 року.
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ніколайчук С.В. перебувала у щорічній відпустці з 02.01.2025 по 14.01.2025 року.
Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 6 ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України).
П`ятим днем для вирішення питання в цій адміністративній справі є день, що припадає на відпустку судді, тому ця ухвала прийнята першим робочим днем 15.01.2025 року.
Ухвалою від 15.01.2025 року суд відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження без повідомлення сторін.
16.01.2025 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просить зупинити дію постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 076540 від 11.12.2024 року до набрання законної сили судовим рішенням за наслідком розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградзернопродукт» про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 076540 від 11.12.2014 року.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що подання адміністративного позовну не зупиняє дію постанови про застосування штрафу, а також того, що зазначена постанова є виконавчим документом і може бути пред`явлена до виконання після їх оскарження в судовому порядку, є очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки у випадку пред`явлення оскаржуваної постанови до примусового виконання, на рахунки позивача буде накладено арешт, а з позивача буде стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.
Крім того, відкриття виконавчого провадження на підставі оскаржуваної постанови позбавить позивача його права на добровільну сплату суми адміністративно-господарського штрафу протягом 15 днів після набрання законної сили рішенням суду по судовій справі за позовом ТОВ "ПАВЛОГРАДЗЕРНОГГРОДУКТ" про визнання протиправною та скасування постанови про застосування штрафу, у випадку, якщо позовна заява буде залишена без задоволення, оскільки існуватиме ризик арешту транспортних засобів, які використовує товариство з метою господарської діяльності. Вказане призведе до додаткових витрат з боку позивача, пов`язаних з відкриттям та здійсненням виконавчого провадження.
Також, на думку заявника, накладення арешту на грошові кошти позивача та внесення його до реєстру боржників на підставі постанови про застосування штрафу, яка оскаржується в адміністративному суді спричинить негативні наслідки для позивача, як суб`єкта господарювання, який має власну репутацію та, якому для здійснення господарських операцій, необхідний безперешкодний доступ до грошових коштів, які перебувають на його рахунках, особливо з урахуванням воєнного стану.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Положеннями ч. 1 ст. 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно із ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз наведених вище норм права дозволяє зробити висновок, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.
Для задоволення судом заяви про забезпечення адміністративного позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви належними та допустимими доказами та довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.
Згідно із ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
Суд зазначає, що заявник не надав до суду будь-яких доказів наявності очевидної небезпеки його правам, свободам та інтересам позивача, неможливості чи ускладнення їх захисту без вжиття заходів забезпечення позову.
Заявник не надав до суду доказів, що оскаржувана постанова вже пред`явлена до примусового виконання та здійснюється стягнення за оскаржуваною постановою, тому прийняття відповідачем постанов про накладення штрафу не створює очевидної небезпеки правам позивача.
Оскаржувана постанова про накладення штрафу не пред`явлені відповідачем до відділу примусового виконання рішень та за ними не здійснюється стягнення, що в подальшому могло б призвести до істотного ускладнення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (повернення стягнутих коштів), за захистом яких він звернувся.
Суд звертає увагу, що, у цьому випадку, така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, суд не встановив, а позивач не надав докази на підтвердження наявності жодної з обставин, передбачених ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.
Суд вважає, що звернувшись до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови Державної служби України з безпеки на транспорті, позивач реалізував своє право на судовий захист.
Факти протиправності винесення оскаржуваної вимоги потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.
У відповідності до ч.2 ст.76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч.1 ст.77 КАС України).
Згідно із п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він зробив висновок про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд вважає, що заявник не довів, що у разі незабезпечення позову - це істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відкриття виконавчого провадження без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Суд звертає увагу на те, що обставини, на які посилається заявник у заяві про забезпечення позову, можуть бути встановлені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.
У разі забезпечення позову, суд фактично надасть правову оцінку правомірності винесення постанові Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 11.12.2024 року № 016540 на суму 17 000,00 грн, до розгляду справи по суті, що у свою чергу, не відповідає завданням адміністративного судочинства та інституту забезпечення позову.
Суд не приймає до уваги доводи заявника, що відкриття виконавчого провадження на підставі оскаржуваної постанови позбавить позивача його права на добровільну сплату, призведе до арешту транспортних засобів, оскільки, на переконання суду, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Крім того, після відкриття виконавчого провадження на підставі оскаржуваної постанови, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з заявою про забезпечення позову для захисту своїх прав.
Таким чином, позивач не довів наявності у цій заяві хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, для постановлення судом ухвали про забезпечення позову.
З огляду на зазначене вище суд зробив висновок, що відсутні передбачені ч.1 ст.150 КАС України обставини для вжиття заходів забезпечення позову, тому подана заява є такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук