Справа № 420/18958/24
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язати призначити пенсію за вислугу років, зарахувавши період роботи, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив суд:

(1).Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 13 від 15.11.2023 року та рішення Пенсійного фонду України №9634- 51632/М-03/8-2800/24 від 15 березня 2024 року.

(2).Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 листопада 2023 року, зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 15.08.1987 по 31.12.1998.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

Позивач вважає оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років протиправним та таким, що належить до скасування, оскільки позивач набула спірний трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем Української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України. Всі первинні документи, які сформовані до окупації, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий відповідний стаж роботи.

При цьому, позивач звернув увагу, що її трудова книжка містить записи про безперервний стаж роботи з 18 серпня 1987 року по 01 липня 2022 року в школі №10 у м. Харцизьк (назви школи змінювались, в тому числі через тимчасову окупацію міста), проте відповідачем-1 безпідставно не зараховано до стажу її роботи певні періоди.

(б) Позиція Відповідача

23.07.2024 від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Так, представник звернув увагу, що згідно з наданими позивачем до заяви про призначення пенсії за вислугою років документів про стаж, що визначенні Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 ( трудова книжка, диплом, документи про стаж), страховий стаж позивача складає 22 роки 08 місяців 29 днів. Стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить лише 14 років 05 місяців 00 днів, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років, так як відсутні підстави за доданими документами до страхового та спеціального стажу зарахувати період з 15.08.1987 по 31.12.1998, оскільки запис про звільнення з роботи є недійсним, так як засвідчено печаткою Згурської ЗОШ № 10 м. Харцизьк, як установи Донецької народної республіки, діяльність яких вважається незаконною на території України відповідно до частини 2 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території».

Таким чином, позивачем не надано документи на підтвердження спірного періоду стажу, які б в сукупності дали змогу віднести його до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, а тому підстав для задоволення позовних вимог відсутні.

22.08.2024 від відповідача, Пенсійного фонду України, надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник звернув увагу, відповідачем розглянута скарга позивача в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом України «Про звернення громадян», виходячи із власного розуміння правового регулювання окремих питань, заявлених позивачем у зверненні. При цьому, на думку представника, лист від 15.03.2024 № 9634-51632/М-02/8-2800/24 не є правовим актом індивідуальної дії в розумінні КАС України, оскільки цей лист є відповіддю на звернення і має інформаційно-роз`яснювальний характер.

(в) Позиція третьої особи

12.08.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області надійшла заява по суті справи під назвою відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Представник зазначив, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 14.01.2033, оскільки за доданими до заяви документами до страхового та спеціального стажу позивача не зараховано період з 15.08.1987 по 31.12.1998, оскільки запис про звільнення з роботи є недійсним, так як засвідчено печаткою Згурської ЗОШ № 10 м. Харцизьк, як установи Донецької народної республіки, діяльність яких вважається незаконною на території України відповідно до частини 2 та 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території.

(г) Відповідь на відзив

29.07.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наголосив, що відповідачем-1 не враховано, що позивач позбавлена можливості отримати будь-які підтверджуючі довідки про свій страховий стаж з 15.08.1987 по 31.12.1998, окрім належних записів у трудовій книжці, оскільки територія м. Харцизьк є досі тимчасово окупованою територією України. При цьому, трудовий стаж позивача був безперервним на одному місці роботи, як в період з 15.08.1987 по 31.12.1998, так і в період з 1999 року, який враховано відповідачем-1 при обрахунку стажу позивача.

ІІІ Процедура та рух справи

15.07.2024 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

09.11.2023 позивач звернувся до третьої особи, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти згідно з п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, та прийнято оскаржуване рішення № 13 від 15.11.2023, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

За доданими документами до страхового та спеціального стажу не зараховано:

- період з 15.08.1987 по 31.12.1998, оскільки запис про звільнення з роботи є недійсним, так як засвідчено печаткою Згурської ЗОШ № 10 м. Харцизьк, як установи Донецької народної республіки, діяльність яких вважається незаконною на території України відповідно до частини 2 та 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території.

При цьому, в оскаржуваному рішенні зазначено, що періоди роботи з 01.01.1999 враховано згідно з інформацією в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач 29.11.2023 звернувся до відповідача 2 із скаргою.

Листом від 15.03.2024 за № 9634-51632/М-03/8-2800/24 відповідач 2 повідомив, згідно з даними реєстру застрахованих осіб інформація про звільнення позивача з посади, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відсутня, а тому підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років відсутні.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

IV. Джерела права та висновки суду

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 2 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон № 1788-Х1) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрата годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно статті 7 Закону № 1788-ХІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 52 Закону № 1788-ХІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту е статті 55.

Пунктом 2-1 розділу ХV Закону № 1058 передбачено, що за умови, якщо особи, які на день набрання чинності Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (далі Закон №2148), тобто на 11.10.2017 мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтею 55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788), пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.

Відповідно до пункту е статті 55 Закону № 1788 (в редакції, чинній на 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

В подальшому законами України від 02.03.2015 №213-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення та від 24.12.2015 №911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України частину е статті 55 Закону №1788 викладено в такій редакції: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Відповідно до статті 24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) на підставі документів та в порядку визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі Реєстр).

Згідно зі статтею 114 Закону №1058-IV та статтею 7 Закону №1788 пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на такий вид пенсії.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення та пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи (до 01.01.2004), є трудова книжка.

При цьому, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 15.08.1987 позивач:

1.15.08.1987 Восьмирічна школа №10 Прийнята на посаду вчителя початкових класів (Наказ №498-к від 10.08.1987 року);

2.01.09.1989 Зугреська ВШ№10 реорганізована у ЗШ№10 (Рішення №226 від 12.07.1989 року); Назва школи змінена на Зугреську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №10 Харцизької міської ради Донецької області (Наказ від 21.06.04 №459) Зугреська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №10 Харцизької міської ради Донецької області перейменовано у Зугреську загальноосвітню школу №10 Донецької Народної Республіки (Наказ від 31.12.2014 року);

3-4. записи встановлення кваліфікаційних категорій;

5.01.07.2022 Звільнено за власним бажанням (Наказ №55-к від 24.06.2022 року). Вказаний запис засвідчено печаткою Зугреської ЗОШ № 10 м. Харцизьк, як установи Донецької народної республіки.

Як вже встановлено судом, спірним рішенням про відмову у призначенні пенсії № 13 від 15.11.2023 позивачу враховано до її страхового стажу періоди роботи з 01.01.1999 згідно з інформацією в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5.

При цьому, період її роботи з 15.08.1987 по 31.12.1998 до страхового та спеціального стажу не зарахований, оскільки запис про звільнення з роботи є недійсним, так як засвідчено печаткою Згурської ЗОШ № 10 м. Харцизьк, як установи Донецької народної республіки, діяльність яких вважається незаконною на території України відповідно до частини 2 та 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території.

Щодо вказаного суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Відповідно до п. 17, 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Із аналізу зазначених норм, суд прийшов до висновку, що трудовий стаж підтверджується записами у трудовій книжці і лише у випадку відсутності трудової книжки, записів у ній або ж, якщо наявні записи неправильні чи неточні щодо періодів роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання, стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків.

Як вже встановлено судом, спірний період роботи позивача підтверджується записами в її трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

При цьому, відповідно до ст.18 Закону України № 1207-VII від 15 квітня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Частинами 1, 3 ст.9 Закону № 1207-VII встановлено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд звертає увагу на положення ч. 4 ст. 9 Закону України № 1207-VII від 15 квітня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до якої встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 року у справі №711/10426/16-а, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, оскільки вказана обставина не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.

Слід зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, вважають судді ЄСПЛ, Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Виходячи з наведеного, суд вважає можливими зарахувати до спеціального стажу період роботи позивача з 15.08.1987 по 31.12.1998.

За таких обставин, оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії № 13 від 15.11.2023 є протиправним та таким, що належить до скасування.

Щодо позовних вимог з приводу визнання протиправним та скасування рішення Пенсійного фонду України № 9634-51632/М-03/8-2800/24 від 15 березня 2024 року, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Так, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Водночас, рішення про результати розгляду скарги у формі листа від 15.03.2024 за № 9634-51632/М-03/8-2800/24 відповідача 2 не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, підстави скасування такого рішення та для задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

VI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 13 від 15.11.2023 року.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09 листопада 2023 року, зарахувавши до спеціального стажу період роботи з 15.08.1987 по 31.12.1998.

4.У задоволенні решти вимог відмовити.

5.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять),20 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач? ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, адреса: вул. Канатна, 83 м. Одеса, 65012; .

Відповідач 2 Пенсійний фонд України, адреса: вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601, .

Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500, .

Суддя Оксана БОЙКО