Справа № 484/6907/24
Суддя: Маржина Т. В.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 484/6907/24
Провадження №2-а/484/4/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Маржиної Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, мотивуючи тим, що головний спеціаліст відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головня Т.С. винесла постанову серії АВ № 00003151 від 25.11.2024 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 8 500 грн. Згідно вказаної постанови 25.11.2024 року о 12:39 годині за адресою: М-30, км 613+610, Кіровоградська область, зафіксовано транспортний засіб: MAN TGX 26.440, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , при русі якого відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,351 % (2,54 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т. З вказаною постановою він не згоден, вважає її безпідставною, незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки водій зазначеного транспортного засобу рухався з дозволеною вагою для спеціалізованого вантажного сідлового тягача зі спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом (до 44 т), а саме масою у 41 880 кг, що підтверджується чеком на розвантаження на 41 920 кг та товарно-транспортною накладною № від 25.11.2024 року, відповідно до якої загальна маса брутто становила 41 880 кг, тара 15 780 кг, маса нетто 26 240 кг. Зазначив, що завантаження у пунктах вантажовідправника та розвантаження у пунктах вантажоотримувача здійснюється вагами, які сертифіковані та пройшли відповідні повірки. Під час кожного навантаження автомобіля здійснюється пломбування контейнеру, після чого водій не має доступу до вантажу, розпломбування здійснюється вантажоотримувачем. Крім того, у постанові зазначено, що перевищення загальної маси транспортного засобу складає на 5,863 % (2,345 т), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т. Таким чином цією постановою відповідач вказує, що загальна фактична маса транспортного засобу під час вимірювання була з перевищенням на 6,351 % від 40 т а це було б так: 40 + 6,351 % = 42,540 кг, але аж ніяк не 47,267 кг. Зазначив, що допустима максимальна маса, передбачена п.22.5 ПДР для контейнеровозів становить 44 т. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого п.22.5 ПДР, оскільки рух транспортного засобу відбувався з дозволеною вагою для спеціалізованого вантажного сідлового тягача Е зі спеціалізованим напівпричепом контейнеровозом 44 т + 2 %, як передбачено п.22.5 ПДР України. Крім того, зазначив, що даний транспортний засіб разом зі спеціалізованим напівпричіпом контейнеровозом переданий до ПП «НС Логітек» за договором оренди і використовується ним для ведення господарської діяльності. Зазначив, що оскаржувана постанова не містить інформації про тип транспортного засобу (контейнеровоз тощо). Вважає, що технічний засіб, на підставі вимірювань якого, його притягнуто до відповідальності, не відповідають вимогам закону, оскільки результати вимірювань є суперечливими та арифметично неправильними. За таких обставин просив визнати постанову протиправною та скасувати її.

Ухвалою суду від 16.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи, подання відзиву і доказів.

31.12.2024 року від представника відповідача Коваль В.М. через систему Електронний суд надійшов відзив на позов разом з письмовими доказами, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість, посилаючись на те, що під час руху транспортного засобу позивача технічним засобом в автоматичному режимі було зафіксовано перевищення нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України, про що уповноваженою особою складено постанову та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 ч.2 КУпАП. Фіксація порушень була здійснена за допомогою вимірювального приладу автоматичного пункту, який відповідає вимогам чинного законодавства, про що надано відповідний сертифікат. Зі свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу вбачається, що напівпричіп переобладнаний для перевезення контейнеру типу 1А або доопрацьований (обрізаний до висоти 2 300 мм з тентом /без тенту) контейнер типу 1А як кузов власного виготовлення для перевезення насипних вантажів, однак він не є контейнером. Відповідно до наявних матеріалів фотофіксації правопорушення на даному транспортному засобі перевозився вантаж в напівпричепах з високими бортами, які вкриті тентом. З матеріалів справи вбачається факт перевезення бортовим рухомим складом без застосування універсального контейнера у зв`язку з чим таке перевезення не можна кваліфікувати як контейнерне перевезення, що у свою чергу виключає можливість перевезення вантажу вагою понад 40 т до 44 т. Відтак вважає, що транспортний засіб рухався з порушенням вагових норм, адже в п.п.«б» п.22.5 ПДР України вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля до 44 т передбачене саме для перевезення двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною до 13,716 м. Зміна ж функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу. Позивачем на контейнеровоз встановлено кузов із переобладнаних контейнерів (зрізано їх верхню частину) з метою збільшення ваги перевезення вантажу. Крім того, позивачем не надано відповідних свідоцтв про повірку договору на перевезення чи будь-яких інших доказів на підтвердження його позиції про те, що завантаження у пунктах вантажовідправника та розвантаження у пунктах вантажоотримувача здійснюється вагами, які сертифіковані та пройшли відповідні експертні повірки, а під час кожного навантаження здійснюється пломбування контейнеру, що передбачено договорами на перевезення та нормами закону. Зазначила, що загальна маса у розмірі 47 267,00 кг відображена у постанові як фактично зафіксована маса без урахування похибки пристрою, із урахуванням похибки загальна маса транспортного засобу складала 42 540,3 кг. Факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, й не спростовує факту перевищення вагових параметрів, адже фіксація зазначеного правопорушення здійснювалася на автоматичних пунктах в автоматичному режимі із урахуванням похибки та виду автомобіля. Також в накладній не вказано яким засобом вимірювальної техніки здійснювалось зважування та не надано документів на підтвердження справності такої техніки. Відповідальність за ч.2 ст. 132-1 КУпАП покладається саме на фізичних осіб або керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, тому під час розгляду справи посадова особа Укртрансбезпеки використовувала відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Адміністративна відповідальність покладається на особу, за якою зареєстрований транспортний засіб, тому ОСОБА_1 є належним суб`єктом правопорушення за ч.2 ст. 132-1 КУпАП. Вважає, що відсутні підстави для скасування наданої постанови.

Відповіді на відзив суду не надано.

Станом на день розгляду справи по суті сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін за наявними у справі доказами, ознайомившись із письмовими поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України "Про дорожній рух", Правилами дорожнього руху України, Законом України "Про автомобільний транспорт".

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт", постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", положення про Державну службу України з безпеки на транспорті саме на Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеку) покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, зокрема з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів.

Тобто, саме на Укртрансбезпеку покладено здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів для збереження доріг від руйнування вантажним транспортом з перевищенням габаритно-вагових параметрів.

Укртрансбезпека виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 211 КАС України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України покладено на Укртрансбезпеку.

Виходячи з аргументів позивача та заперечень відповідача при розгляді наданої справи слід встановити: чи дійсно мало місце перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортних засобів; чи відповідає вимогам автоматичний прилад для зважування (вимірювання) дорожніх транспортних засобів; чи є достовірними в автоматичному режимі результати такого вимірювання; чи відповідає нормативно-правовим актам оскаржувана постанова; чи належний суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

Судом встановлено, що відповідальною особою Укртрансбезпеки винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ № 00003151 від 25.11.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500 грн. за порушення п.22.5 Правил дорожнього руху України, що підтверджується копією вказаної постанови.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30 (далі по тексту Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до визначення у постанові Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" великовагові та великогабаритні транспортні засоби - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 ПДР України.

Відповідно до пункту 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, д - 3,75 м); за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м); за довжиною 12 м (для вантажних автомобілів), 22 м (для автопоїзда), 18,75 м (автомобілів (тягачів) з напівпричепом), 18,75 м (для маршрутних транспортних засобів); виступ вантажу за задній габарит транспортного засобу 2 м; за фактичною масою комбінованих транспортних засобів для двовісних автомобілів (тягачів) з двовісним напівпричепом 36 т, для двовісних автомобілів (тягачів) з трьохвісним напівпричепом 40 т, для трьохвісних автомобілів (тягачів) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т, для двовісних автомобілів (тягачів) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровози), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 м 42 т, для трьохвісних автомобілів (тягачів) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 м 44 м, за фактичною масою автопоїздів для двовісних або трьохвісних автомобілів з двовісним або трьохвісним причепом 40 т; за навантаженням на одинарну вісь 11,5 т, на здвоєні осі, якщо відстань між осями менш як 1 м 11,5 т, на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями 1,3 м або менше - 21 т, а якщо понад 1,3 до 1,4 м - 24 т.

Відповідно до ч.2 ст. 132-1 КУпАП відповідальність настає за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Тобто, якщо вагові параметри транспортного засобу, перевищують хоча б один із зазначених у п.22.5 ПДР України, настає адміністративна відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії АВ № 00003151 від 25.11.2024 року встановлено, що 25.11.2024 року о 12:39 годині за адресою: М-30, км 613+610, Кіровоградська область, було зафіксовано транспортний засіб: MAN TGX 26.440, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , при русі якого відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених п.22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,351 % (2,54 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т.

Суб`єкта відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 132-1 КУпАП, визначено ст. 14-3 КУпАП.

Так, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 16.05.2023 року ТСЦ 6141, власником транспортного засобу MAN TGX 26.440 (спеціалізований вантажний сідловий тягач), 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .

Отже у постанові по справі про адміністративне правопорушення правильно визначено суб`єкта відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

З наданих відповідачем доказів вбачається, що відомості про категорію транспортного засобу, його тип, повну масу, ширину, висоту, довжину, на підставі яких було встановлено перевищення маси транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , були встановлені. В оскаржуваній постанові вони наявні і доступні при переході за наявним у постанові QR-кодом, в тому числі і фотоматеріали транспортного засобу.

Зі свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу вбачається, що напівпричіп переобладнаний для перевезення контейнеру типу 1А або доопрацьований (обрізаний до висоти 2 300 мм з тентом /без тенту) контейнер типу 1А як кузов власного виготовлення для перевезення насипних вантажів, однак він не є контейнером.

Відповідно до наявних матеріалів фотофіксації правопорушення на даному транспортному засобі перевозився вантаж в напівпричепах з високими бортами, які вкриті тентом. Матеріалами справи підтверджується факт перевезення бортовим рухомим складом без застосування універсального контейнера у зв`язку з чим таке перевезення не можна кваліфікувати як контейнерне перевезення, що у свою чергу виключає можливість перевезення вантажу вагою понад 40 т до 44 т.

Загальна маса транспортного засобу у розмірі 47 267 кг відображена у постанові як фактично зафіксована маса без урахування похибки пристрою, із урахуванням похибки загальна маса транспортного засобу складає 42 540,3 кг.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що транспортний засіб рухався з порушенням вагових норм, адже в п.п.«б» п.22.5 ПДР України вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля до 44 т передбачене саме для перевезення двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною до 13,716 м. Зміна ж функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу.

Крім того, позивачем не надано відповідних свідоцтв про повірку договору на перевезення чи будь-яких інших доказів на підтвердження його позиції про те, що завантаження у пунктах вантажовідправника та розвантаження у пунктах вантажоотримувача здійснюється вагами, які сертифіковані та пройшли відповідні експертні повірки, а під час кожного навантаження здійснюється пломбування контейнеру, що передбачено договорами на перевезення та нормами закону.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що вказаною товарно-транспортною накладною спростовуються вагові параметри транспортного засобу, оскільки відповідно до змісту абзацу 27 глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу, й не спростовує факту перевищення вагових параметрів, адже фіксація зазначеного правопорушення здійснювалася на автоматичних пунктах в автоматичному режимі із урахуванням похибки та виду автомобіля. Також в накладній не вказано, яким саме засобом вимірювальної техніки здійснювалось зважування, та не надано документів на підтвердження відповідності такого приладу встановленим нормами законодавства вимірам.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174.

Відповідно до п.п.16-17 Порядку у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Фіксація адміністративного правопорушення була здійснена вимірювальним обладнанням автоматичного пункту ваго-габаритного контролю за допомогою технічного засобу WIM 82, Intercomp, 082***000 (приладом автоматичного для зважування дорожніх транспортних засобів у русі).

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 року № 255 затверджено Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених відповідно до п.п.8-9 Вимог, вимірювальне і вагове обладнання пересувного пункту повинно бути атестовано на проведення вимірювань та мати відповідне свідоцтво спеціально уповноваженого органу у сфері метрології. Вагове обладнання повинно забезпечувати по осьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2% та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Відповідно до сертифікатів відповідності, виданих ДП "Укрметртестстандарт" технічний засіб, яким здійснювалось вимірювання, відповідає затвердженому типу та застосованим вимогам Технічного регламенту законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженому постановою КМУ від 13.01.2016 року за № 94.

Отже, інформація, отримана з приладу для зважування дорожніх транспортних засобів у русі є належним доказом вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів.

На підтвердження перевищення навантаження транспортними засобами відповідачем надано інформаційну картку автоматичного пункту габаритно-вагового контролю, в яких міститься інформація про зафіксовані вагові параметри транспортного засобу та скріншот екранів перегляду зафіксованих подій, на яких відображено транспортний засіб позивача відповідно до вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України 27.09.2021 року № 512.

Отже факт руху транспортного засобу позивача, з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, підтверджено належними і допустимими доказами.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу вебсайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

За таких обставин суд вважає, що зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідає вимогам Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 року № 1174, а також ст. 283 КУпАП. Постанова відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, під час розгляду справи суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обґрунтовано та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 132-1 КУпАП за порушення п.22.5 Правил дорожнього руху України. Відповідачем доведено правомірність складення постанови про притягнення позивача до відповідальності.

Інших підстав для скасування постанови серії АВ № 00003151 від 25.11.2024 позивачем у позові не вказано.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог пункту 1 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог закону, підстави для її скасування відсутні, а тому рішення суб`єкта владних повноважень щодо винесення останньої слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АВ № 00003151 від 25.11.2024 року, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.4 ст. 286 КАС України).

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті, , адреса: просп. Перемоги, 14, м. Київ, 01135.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 січня 2025 року.

СУДДЯ: