Справа № 360/1522/24
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1522/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач), в інтересах якої звернувся адвокат Каверін Сергій Миколайович (далі представник позивача), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому представник позивача просить:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 без рівноцінної та повної компенсації втрат доходів;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що вона проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 лютого 2020 року № 87-ОС її було звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення за статтею 26 частиною 5 пунктом 2 підпунктом «г» (жінки, які мають дитину віком до 18 років) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року до 26 лютого 2020 року за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року до 28 серпня 2024 року. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року до 26 лютого 2020 року за весь час затримки їх виплати з 01 січня 2015 року до 28 серпня 2024 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

Відповідач на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 здійснив розрахунок нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строки виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року до 26 лютого 2020 року, за весь час затримки їх виплати з 01 січня 2015 року до 28 серпня 2024 року. Загальна сума компенсації склала 124129,42 грн.

Проте виплату компенсації втрати частини доходів на суму індексації грошового забезпечення 19 вересня 2024 року відповідач здійснив з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18 % (124129,42 грн х 18 %). До виплати сума компенсації втрати частини доходів склала 99924,18 грн. Тобто, виплату проведено без рівноцінної компенсації втрат доходів при проведенні доплати грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб.

На думку представника позивача, компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому, при нарахуванні та виплаті такої має бути проведена одночасна компенсація суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Позивач та представник позивача вважають, що при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошового забезпечення у повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена одночасно з виплатою грошового забезпечення на виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ВЧ НОМЕР_1 27 грудня 2024 року подала відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що позивач проходила дійсну військову службу та наказом начальника загону від 26 лютого 2020 року № 87-ос звільнена з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2024 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі № 360/1422/23 відповідно до платіжної інструкції від 27 серпня 2024 року № 6863 і розрахункового листа від 28 серпня 2024 року № 612 у розмірі 181924,05 грн (військовий збір 2770,42 грн) здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

У зв`язку з несвоєчасно виплаченою індексацією грошового забезпечення позивач звернулась до суду з вимогою щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року до 26 лютого 2020 року за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року до 28 серпня 2024 року; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року до 26 лютого 2020 року за весь час затримки їх виплати з 01 січня 2015 року до 28 серпня 2024 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 відповідно до платіжної інструкції від 18 вересня 2024 року № 8005 і розрахункового листа від 23 грудня 2024 року № 992 здійснено нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у розмірі 99924,18 грн, з одночасним відрахуванням компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 22343,30 грн та військового збору у розмірі 1861,94 грн.

Зміст рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 вказує на те, що спір між сторонами стосувався компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати. При цьому, індексація грошового забезпечення мала виплачуватись у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

На виконання цього рішення компенсація була виплачена.

Відповідно до статті 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Частиною другою статті 2 вказаного Закон визначено, що під доходами у цьому Законі треба розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення).

Аналіз наведених норм вказує на те, що компенсація втрати частини доходів за своєю правовою природою більше нагадує штрафну санкцію та є фактично мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату працівнику грошового забезпечення, а не доходом, отриманим у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Таким чином, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб виплачується для відшкодування утриманих сум податку з доходу отриманого у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, а компенсація втрати частини доходів не пов`язана з виконанням обов`язків під час проходження служби, тому остання не підлягає грошовій компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у порядку визначеному пунктом 168.5 статті 168 ПК України та Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Посилання позивача на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 825/761/17, є безпідставним, оскільки у цій справі мова йде про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб з виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні. Натомість у цій справі позивач просить здійснити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб з виплаченої компенсації втрати частини доходів на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23.

Також відповідач вказує, що Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 стосувалось конституційного звернення щодо положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України в частині строків звернення до суду про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її. До спірних правовідносин вказане рішення не має жодного відношення.

З урахуванням вказаного ВЧ НОМЕР_1 просить відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) є учасником бойових дій, проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 лютого 2020 року № 87-ОС «Про особовий склад» її звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 (жінки, які мають дитину віком до 18 років) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 31 липня 2015 року, виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 , витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 лютого 2020 року № 87-ОС «Про особовий склад».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23, яке набрало законної сили 04 жовтня 2024 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року до 26 лютого 2020 року за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року до 28 серпня 2024 року. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року до 26 лютого 2020 року за весь час затримки їх виплати з 01 січня 2015 року до 28 серпня 2024 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року.

На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 була нарахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 124129,42 грн та з цієї суми утримано податок з доходів фізичних осіб (18 %) у розмірі 22343,30 грн і військовий збір (1,5 %) у розмірі 1861,94 грн, що підтверджується розрахунком нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2015 року до 26 лютого 2020 року за весь час затримки виплати з 01 січня 2015 року до 28 серпня 2024 року.

19 вересня 2024 року позивачу на виконання рішення суду у справі № 360/1381/23 перераховано 99924,18 грн (з урахуванням утриманого податку з доходів фізичних осіб і військового збору), що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача, платіжною інструкцією від 18 вересня 2024 року № 8005 та розрахунковим листом за вересень 2024 року від 23 грудня 2024 року № 992.

Таким чином, на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 ОСОБА_1 здійснено нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів у розмірі 99924,18 грн, з одночасним відрахуванням компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 22343,30 грн та військового збору у розмірі 1861,94 грн.

Сума утриманого податку з доходів фізичних осіб з виплаченої компенсації втрат частини доходів, яка здійснена на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 і є предметом спору у цій справі.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).

При цьому, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (частина друга статті 1-2 Закону № 2011-XII).

У свою чергу у частинах першій-четвертій статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

При цьому, у статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (абзац 2 частини третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-ХІІ).

Так, статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

При цьому, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Відповідно до статті 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі треба розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ІІІ).

Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 зазначив, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013.

Вказаний висновок підтримав й Верховний Суд у постанові від 21 березня 2023 року у справі №620/7687/21.

Згідно з пунктом 1 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року (далі Порядок № 44) цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб». Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом № 2011-XII членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Аналіз наведених вище норм Порядку № 44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

При цьому, як зазначалось вище, індексація грошового забезпечення та компенсація втрати частини доходів є складовими грошового забезпечення військовослужбовців, а отже, з урахуванням наведеного правого регулювання та фактичних обставин справи, нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, а як наслідок і компенсація втрати частини доходів має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.

Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 4, 10 частини другої, частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на вказане, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 без рівноцінної та повної компенсації втрат доходів;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23.

Таким чином, за встановлених у цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_4 (військової частини НОМЕР_1 ) (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23 без рівноцінної та повної компенсації втрат доходів.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати по день фактичної виплати на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 360/1381/23.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль