Справа № 703/210/25
Суддя: Крива Ю. В.
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/210/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Сміла

Суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Крива Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до інспектора ВП № 2 Мукачівського РУП ГУНП в Черкаській області в Закарпатській області капітана поліції Комарницького Михайла Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

встановила:

До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора ВП № 2 Мукачівського РУП ГУНП в Черкаській області в Закарпатській області капітана поліції Комарницького Михайла Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у якому позивач просить скасувати постанову інспектора ВП № 2 (смт. Воловець) Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Комарницького М.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія ЕНА № 3704555 від 21.12.2024) про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Окрім того, до матеріалів позовної заяви додано клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтоване тим, що причиною пропуску є те, що 30.12.2024 ним було направлено заяву про оскарження постанови інспектора ВП № 2 (смт. Воловець) Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Комарницького М.І. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі як незаконну, до ВП № 2 (смт. Воловець) Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області. За результатами розгляду заяви (лист № 3928-2025 від 10.01.2025) постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишено без змін, а скаргу без задоволення. Вважає, що причина пропуску строку є поважною, відтак просив поновити строк звернення до суду із вказаним позовом.

Дослідивши матеріали позову, суддя дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення в порядку ст.287-289 КУпАП.

Згідно з п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 289 КУпАП Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбаченістаттею 132-2цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувана постанова винесена 21.12.2024 року.

У клопотанні про поновлення строків позивач зазначає, що строки на звернення до суду із позовом у даному випадку ним пропущені з поважних причин, оскільки 30.12.2024 року він подав заяву щодо скасування цієї постанови до ВП № 2 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, відповідь про відмову у задоволенні якої отримав 10.01.2025.

З огляду на вищевикладене, у даному випадку позивач був наділений правом на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд протягом загального терміну 10 днів із дня отримання постанови.

При цьому, суддя заважує, що звернення із скаргою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) не зупиняє процесуальні строки для звернення із позовом до суду, а також навпаки.

Так, позивач скористався своїм правом на оскарження постанови у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі).

Однак, звернення із скаргою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) не позбавляло права та можливості позивача звернутися до суду із даними позовними вимогами.

Разом з тим, пункт 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП не наділяє позивача правом звернутися із позовом до суду щодо оскарження постави про притягнення його до адміністративної відповідальності саме в разі відмови у задоволенні скарги на цю ж постанову вищестоящим органом (вищестоящою посадовою особою) чи навпаки, а надає позивачу право вибору до якого органу (чи до обох) йому звернутися для захисту його порушеного права у межах встановленого законом строку.

Наведене свідчить про те, що вказані позивачем у клопотанні про поновлення процесуального строку підстави його пропуску є неповажними, оскільки факт звернення позивача із скаргою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) не вказує на обґрунтовану неможливість звернутися до суду із позовною заявою, а свідчить, на думку суду, про обрання позивачем альтернативного способу захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною 1 ст. 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд зазначає, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, у п.45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

За висновком ЄСПЛ, викладеним в його рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №9901/82/19.

Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 у справі №360/4485/19 сформував правовий висновок, про те, що «поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами».

Тобто, поважними причинами пропуску строку для вчинення певної процесуальної дії можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

З огляду на наведене, суддя вважає, що наведені позивачем обставини пропуску встановленого строку не є поважними, а тому у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку слід відмовити, а позов залишити без руху з вказаних вище підстав.

Окрім того, позивач звернувся із вказаним позовом до інспектора ВП № 2 Мукачівського РУП ГУНП в Черкаській області в Закарпатській області капітана поліції Комарницького Михайла Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 9 частини першої статті 4 КАС України, встановлено, що відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з положень статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Так, чинним законодавством України уповноваженим працівникам РУП ГУНП в Закарпатській області, надано право від імені ГУНП в Закарпатській області розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою статті 126 КУпАП.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 121 КУпАП, інспектори відповідного органу/поліцейські діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме - від імені ГУНП.

Отже, відповідні інспектори/поліцейські не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені цим кодексом Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових (службових) відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року по справі № 724/716/16-а.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, до ухвалення рішення по справі за згодою позивача може замінити належним відповідачем первісного відповідача.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, відповідачем у справі виступає посадова особа суб`єкта владних повноважень, а саме: інспектор ВП № 2 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області Комарницький М.І.

Проте, в даних спірних правовідносинах ГУНП в Закарпатській області у справі в якості належного відповідача позивачем залучено не було, тому позивачу слід уточнити склад відповідача, а посадова особа суб`єкта владних повноважень повинна бути залучена в якості третьої особи, направивши до суду уточнену позовну заяву із додатками у необхідній кількості примірників для їх вручення сторонам.

За таких обставин, суддя позбавлений можливості відкрити провадження за матеріалами даної позовної заяви у їх первісному вигляді, як такими, що складені в неналежному обсязі, необхідному для правильного і своєчасного розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 160 КАС України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Таким чином, оскільки суд розглядає адміністративні справи в межах позовних вимог, то суддя приходить до висновку про необхідність надати позивачу термін для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. 160, 161, 169 КАС України, суддя, -

постановила:

У задоволенні клопотання позивача про поновлення процесуального строку - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора ВП № 2 Мукачівського РУП ГУНП в Черкаській області в Закарпатській області капітана поліції Комарницького Михайла Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що згідно ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю. В. Крива