Справа № 158/3514/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 158/3514/24 пров. № А/857/31356/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Слободян І.М.

за участю представників сторін:

від позивача Кудренко В.О.

від відповідача Крупінська Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року у справі № 158/3514/24 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою видворення (головуючий суддя Корецька В.В., м.Ківерці, Волинська область., проголошено 18.11.2024, о 12:21:52),-

В С Т А Н О В И В:

13.11.2024 Військова частина НОМЕР_1 (далі позивач) звернулась до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення до 21.04.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 21.10.2023 прикордонним нарядом «Контрольний пост» на о.н.п. Оноківці, Ужгородського району Закарпатської області в напрямку 259 п/3н. 300м. до державного кордону України було затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при спробі незаконного перетинання державного кордону України, без документів, що посвідчують його особу та підтверджують законність перебування на території України.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року позов задоволено частково, продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення на строк 4 (чотири) місяці.

Приймаючи рішення суд першої інстанції констатував, що відповідач не довів суду наявність обставин, які є досить значними для продовження строку затримання відповідача строком до 21.04.2025 року. Разом з тим, з метою завершення процедури ідентифікації та примусового видворення відповідача до країни громадянської приналежності, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення подальшого примусового видворення строком на 4 місяці.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи скарги зводяться до того, що відповідач має кримінальне провадження, де він перебуває в статусі обвинуваченого. На даний час триває його судовий розгляд в Київському районному суді м.Одеси, де ОСОБА_1 є ідентифікований та відносно нього діють відповідні обмеження.

Крім того зазначає, що участь обвинуваченого в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження є обов`язковою відповідно до ч. 2 ст. 318 Кримінального процесуального кодексу України. Водночас, поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України унеможливлюють виконання ним вказаних зобов`язань та позбавляє суд можливості розглядати кримінальне провадження, яке здійснюється за обов`язковою участю обвинуваченого. До того ж, з метою затримання відповідача, є його примусове видворення за межі території України, однак, в такому випадку, така особа не зможе реалізувати своє право на захист.

У відповідь на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 подала відзив, в якому заперечила проти вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить відмовити у її задоволенні.

В контексті доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінальних правопорушень триває з 2018 року. За цей час громадянин рф неодноразово порушував законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства з прикордонних питань. Так 04.07.2019 він здійснив незаконний перетин державного кордону України в Румунію, де в подальшому 10.07.2019 року представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 встановленим порядком був прийнятий на територію України. Далі в 21.10.2024 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України з Словацьку Республіку, поза пунктами пропуску через державний кордон України, без документів що посвідчують особу (територія Оноківської сільської об`єднаної територіальної громади, Закарпатська область).

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу Х Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141, визначено, що розміщені в ПТПІ іноземці та особи без громадянства можуть передаватись поліцейським чи працівникам інших правоохоронних органів для проведення процесуальних дій у межах кримінального процесуального законодавства. Відправлення іноземців та осіб без громадянства для участі в процесуальних діях у межах кримінального процесуального законодавства здійснюється на підставі письмового звернення правоохоронного органу, відтак перебування в ПТПІ жодним чином не перешкоджає розгляду кримінальної справи судом загальної юрисдикції та не порушує права такої особи на захист.

Окремо Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що ОСОБА_1 недодає жодних доказів щодо відповідних обмежень виїзду з України які діють стосовно нього, а саме: рішення слідчого судді, суду щодо тимчасового обмеження в праві виїзду з України; ухвалу суду про застосування запобіжного заходу які передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України; доручення щодо заборони виїзду з України.

ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що продовжуючи його примусове затримання, порушуються його права, у тому числі гарантовані Загальною декларацією прав людини. Зокрема, згідно із ст. 9 та ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року. Також порушується право відповідача на справедливий суд в іншому кримінальному провадженні, де він перебуває в статусі обвинуваченого. Водночас, поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України унеможливлюють виконання ним вказаних зобов`язань та позбавляє суд можливості розглядати кримінальне провадження, яке здійснюється за обов`язкової участі обвинуваченого.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представників позивача та відповідача повідомлено про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення повістки-повідомлення до електронних кабінетів користувача підсистеми «Електронний суд».

За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечує з мотивів вказаних у відзиві.

Представник відповідача просить скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено, що 21.10.2023 прикордонним нарядом «Контрольний пост» на о.н.п. Оноківці, Ужгородського району Закарпатської області в напрямку 259 прикордонного знаку, на відстані 3000м. до державного кордону України було затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску, без документів, що посвідчують його особу та підтверджують законність перебування на території України.

Відповідач по справі - ОСОБА_1 на територію України потрапив незаконним шляхом, поза межами пункту пропуску через державний кордон. Проживав в м. Київ (зі слів відповідача) та в м. Одеса де притягується до кримінальної відповідальності вчинення низки тяжких злочинів.

Згідно копії постанови в.о. начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу від 22.07.2019 року з?ясовано, що відносно ОСОБА_1 прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну строком на 5-ть років до 22.07.2024.

Рішенням начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 23.10.2023 року постановлено примусово видворити з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надалі, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2023, затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати одного місяця, починаючи з часу фактичного затримання.

Згодом, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.11.2023 продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України терміном на 6 (шість) місяців.

Також, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.05.2024 продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України терміном на 6 (шість) місяців.

З матеріалів справи також з?ясовано, що для забезпечення виконання вищевказаного рішення суду, впродовж визначеного судом терміну, позивачем вживались заходи щодо ідентифікації відповідача по справі, що стверджується дослідженими судом доказами, зокрема, запитами до органів національної поліції України, управління СБУ, Приморської окружної прокуратури м. Одеси, Київського районного суду м. Одеси.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що відносно відповідача по справі порушено кримінальне провадження №0007951 від 20.12.2017 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 263, ч. ч. 1, 3 ст. 187 КК України, яке перебуває в провадженні Київського районного суду м. Одеси.

З листа Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НПУ №21/10591-23 від 25.10.2023 року вбачається, що відповідач по справі громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться в міжнародному розшуку з метою арешту та подальшої екстрадиції до російської федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 159 кк рф «шахрайство».

Разом з тим варто зазначити, що через повномасштабну агресію рф проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ рф на території України припинена, представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння в ідентифікації особи відповідача.

Окремо слід зазначити, що у громадянина рф ОСОБА_1 відсутні документи, що надають йому право на законне перебування на території України, із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України до компетентних органів він не звертався.

З урахуванням наведених вище обставин Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду із позовом про продовження строку затримання відповідача

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції апеляційний суд враховує наступне.

Згідно з частинами 11-13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч. 12 ст. 289 КАС України).

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Норма ч. 12 ст. 289 КАС України покладає на позивача обов`язок зазначити у позовній заяві про продовження строку затримання дії або заходи, які вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця чи особи без громадянства, для забезпечення виконання рішення про примусове видворення.

Частина тринадцята статті 289 КАС України встановлює, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення примусового видворення особи.

Перелік умов за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку затримання ПТПІ, наведені у ч. 13 ст. 289 КАС України і цей перелік є вичерпним.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем вживалися заходи для ідентифікації особи відповідача, в ході яких було встановлено, що відповідач по справі є особою, відносно якої була винесена заборона в`їзду в Україну, останній перебуває в Україні на незаконних підставах, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів скоєних на території України, перебуває у міжнародному розшуку. Особа відповідача на даний час не ідентифікована, так як відсутні оригінали документів, що посвідчують його особу, а також не порушено максимальний строк затримання іноземців у ПТПІ, встановлений частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та частиною 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведені вище обставини у своїй сукупності створюють підстави та можливість для продовження строку для затримання відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги зокрема в частині покликань на те, що продовження строку затримання позбавляє права відповідача на захист під час розгляду судом кримінальної справи, в якій ОСОБА_1 є обвинуваченим у вчиненні злочину. Приписи Кримінального процесуального кодексу допускають участь особи у розгляді справи із застосуванням відеозв?язку відтак ОСОБА_1 може бути забезпечено можливість брати безпосередню участь у розгляді справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 289, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2024 року у справі № 158/3514/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 15.01.25