Справа № 620/486/25
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 січня 2025 року м. Чернігів справа № 620/486/25
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіна М.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Національного університету оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, визнання протиправним та скасування наказу,
У С Т А Н О В И Л А:
08.01.2025 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати пункти 14.1, 14.1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.01.2022 №35 «Про результати службового розслідування»;
визнати протиправним та скасувати наказ начальника Національного університету оборони України, яким притягнуто його до повної матеріальної відповідальності як особу, винну у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів за результатами службового розслідування, проведеного згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.01.2022 №35, у розмірі 74 334,92 грн.
Відповідно до пунктів 3 та 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Строк звернення до адміністративного суду регламентовано положеннями статті 122 КАС України, частиною першою якої визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За загальним правилом, визначеним частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Разом з цим, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Відповідно до частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Суд вказує, що спірні правовідносини щодо проведення службового розслідування, встановлення розміру завданої шкоди і порядок її відшкодування, підстав та умов притягнення до матеріальної відповідальності, зокрема, військовослужбовців врегульовані, у тому числі, Законом України від 03.10.2019 №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX).
Порядок проведення службового розслідування визначений у статті 8 Закону №160-IX.
При цьому, відповідно до приписів частини сьомої статті 8 Закону №160-IX, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Нормами частини першої статті 10 Закону №160-IX передбачено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.01.2022 №35 «Про результати службового розслідування» його було ознайомлено у серпні 2024 року, проте позивач не надає суду належних доказів на підтвердження вказаного.
При цьому, вищевказаними нормами передбачено, що наказ доводиться до винної особи саме під підпис, а відшкодування шкоди, завданої особою здійснюється шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, що свідчить про те, що ОСОБА_1 міг та мав знати про оспорювані накази.
Отже, позивач пропустив місячний строк звернення до суду з цим позовом, адже оскаржує до суду окремі положення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.01.2022 №35 «Про результати службового розслідування» та наказ начальника Національного університету оборони України, яким притягнуто його до повної матеріальної відповідальності як особу, винну у незаконному списанні пально-мастильних матеріалів за результатами службового розслідування, проведеного згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.01.2022 №35, у розмірі 74 334,92 грн, а звернувся за судовим захистом своїх прав та інтересів лише 08.01.2025, та заяви про поновлення цього строку із відповідними доказами причин його пропуску, як цього вимагає частина шоста статті 161 КАС України, до позовної заяви не додав.
Суд вказує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку.

Тому, обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права на звернення до суду, встановлений законом, може бути підставою для висновку про його пропуск з поважних причин.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Так, суд констатує, що позивачем не додано до позову заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами поважності причин такого пропуску, які б підтверджували обставини, існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.

Згідно з частиною третьою статті 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктами 6 та 7 частини першої статті 167 КАС України серед загальних вимог до форми та змісту письмового клопотання встановлено, що таке клопотання повинно містити перелік документів та інших доказів (за наявності), що до нього додаються, а також інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Аналіз викладених положень КАС України дає підстави для висновку, що при зверненні до суду з письмовим клопотанням щодо вирішення певного питання заявник повинен надати відповідні докази (за наявності), які підтверджують викладені у клопотанні обставини.

У свою чергу, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовано положеннями статті 123 КАС України, відповідно до частини першої якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із частинами другою та третьою статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Також суд зазначає, що відповідно до вимог частини третьої статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 №3674-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VІ).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №3674-VІ судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною другою статті 4 Закону №3674-VІ встановлено, що за подання до адміністративного суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до статті сьомої Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 гривень.

Таким чином, за подання фізичною особою до суду адміністративного позову, який містить дві вимоги немайнового характеру, ставка судового збору становить 2 422,40 (1211,20 * 2) грн.

Проте позивачем до позовної заяви не додано доказу сплати судового збору у законодавчо встановленому розмірі, у зв`язку з чим позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2422,40 грн (реквізити для сплати судового збору: рахунок UА4025739, отримувач - ГУК у Чернігівській області/тгм.Чернігів/22030101, код ЄДРПОУ - 37972475, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030101) та подати до суду доказ, який підтверджує таку сплату або документ, який підтверджує підставу звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Щодо посилання позивача у позові на звільнення його від сплати судового збору, як учасника бойових дій у справі, пов`язаної з порушенням його прав на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VІ, то суд звертає увагу на відсутність у матеріалах позову посвідчення на підтвердження статусу учасника бойових дій.

Також з цього приводу, крім зазначеного, слід вказати, що пункт 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VІ встановлює, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №545/1149/17 зазначила, що пункт 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VІ має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». А стаття 22 цього ж Закону передбачає, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VІ суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12 та 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В ухвалі від 11.09.2024 у справі № 567/79/23 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що із часу прийняття нею 09.10.2019 постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VІ з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Отже, Велика Палата Верховного Суду не встановила об`єктивних причин відступу від правового висновку, якими, за її усталеною практикою, можуть бути очевидні вади попереднього рішення (неефективність, неясність, неузгодженість) чи зміна суспільного контексту.

Враховуючи, що позивач не звільняється від сплати судового збору з окресленої ним у позові підстави та з огляду на відсутність у матеріалах справи доказу сплати судового збору у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону №3674-VІ або доказу, що підтверджує підстави звільнення від його сплати відповідно до закону, суд дійшов висновку про невідповідність позовної заяви вимогам частини третьої статті 161 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки позивач може усунути у десятиденний строк з моменту отримання ухвали, подавши до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з вказанням підстав для його поновлення та з наданням відповідних доказів поважності причин такого пропуску, документ про сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У разі не усунення цих недоліків позовної заяви, вона відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України буде повернута позивачеві.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 169 КАС України).

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Національного університету оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, визнання протиправним та скасування наказу залишити без руху.

Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків його позовної заяви.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява разом із доданими до неї матеріалами буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Марія ДУБІНА