Справа № 420/4778/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 січня 2025 року

м. Київ

справа №420/4778/24

адміністративне провадження № К/990/42481/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 04.01.2024 № 52-к, прийнятий Міністерством юстиції України про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.

Рішенням від 20.05.2024 Одеського окружного адміністративного суду, яке залишене без змін постановою від 13.08.2024 П`ятого апеляційного адміністративного суду, позов ОСОБА_1 задоволено.

Міністерство юстиції України, не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулося через підсистему «Електронний Суд» із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30.08.2024 касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без руху. Надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Суд залишив касаційну скаргу без руху через відсутність у скарзі Міністерства юстиції України належного обґрунтування підстав касаційного оскарження за вимогами КАС України: необґрунтовано чому саме рішення судів попередніх інстанцій суперечать правовим висновкам Верховного Суду чи потребують відступу від них. Скаржник не продемонстрував, у чому полягає релевантність до обставин цієї справи та не довів потребу відступити від усталеної практики або переглядати питання, за яким, на думку скаржника, немає висновку Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01.10.2024 касаційну скаргу Міністерства юстиції України повернуто скаржнику, оскільки не виконано вимоги щодо належного обґрунтування підстав касаційного оскарження: посилання на норми права були надто загальними, а докази та аргументи, що суди першої та апеляційної інстанцій нібито неправильно застосували ці норми, не були наведені конкретно. Фактично скаржник не усунув виявлені недоліки та не пояснив, у чому полягає помилка судів із погляду неправильного тлумачення норм права. Як наслідок, Суд не знайшов підстав для відкриття касаційного провадження й повернув скаргу, підкреслюючи, що лише згадки про відсутність висновку Верховного Суду щодо певної статті без конкретної аргументації не дають права на касаційний розгляд.

Міністерство юстиції України повторно звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 18.10.2024 касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без руху. Надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Суд залишив касаційну скаргу без руху, оскільки Міністерство юстиції України не обґрунтувало підстави оскарження: вказані доводи або повторювали фактичні обставини, або загалом не пояснювали, яке саме порушення норм права допущено судами нижчих інстанцій. Суд наголосив, що для відкриття касаційного провадження скаржник мусить чітко послатися на конкретні пункти частини четвертої статті 328 КАС України та пояснити, в чому полягає неправильне застосування тих чи інших норм. Оскільки скаржник цього не зробив і фактично домагався переоцінки доказів, а не виправлення помилок, скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 28.10.2024 касаційну скаргу Міністерства юстиції України повернуто скаржнику, оскільки скаржник не виконав вимоги про належне обґрунтування підстав її подання: замість чітко пояснити, чому треба відступати від раніше сформованої практики Верховного Суду (або в чому полягає невірне застосування норм права), скаржник переважно наполягав на переоцінці наявних у справі доказів. Оскільки скаржник не усунув вказаних недоліків у визначений строк і не підтвердив реальних підстав для перегляду справи в касаційному порядку, суд дійшов висновку про повернення його касаційної скарги.

Міністерство юстиції України втретє звернулося до Верховного Суду із цією касаційною скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2024 визначено склад колегії суддів: Єресько Л.О. (суддя-доповідач), Білак М.В., Соколова В.М..

Ухвалою Верховного Суду від 26.11.2024 касаційну скаргу Міністерства юстиції України визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до касаційного суду, а касаційну скаргу залишено без руху. Надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи; клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Суд залишив касаційну скаргу без руху, оскільки Міністерство юстиції України не виконало процесуальні вимоги щодо належного обґрунтування касаційної скарги (не вказано конкретних підстав касаційного оскарження за статтею 328 КАС України) та не наведено поважних причин пропуску строку, внаслідок чого Верховний Суд лишив скаргу без руху. Суд зобов`язав скаржника протягом 10 днів виправити недоліки (чітко розписати порушені норми та пояснити, чому строки пропущено з поважних причин).

Скаржнику роз`яснено, що при невиконанні вимог ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційну скаргу повернуть, а у разі невиконання вимог частини третьої статті 332 КАС України у відкритті скарги відмовлять.

Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (ухвала суду про залишення касаційної скарги без руху від 26.11.2024) доставлена в Електронний кабінет скаржника 27.11.2024 о 19:35, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

06.12.2024 до Верховного Суду через підсистему «Електронний Суд» надійшла уточнена скарга Міністерства юстиції України разом із клопотанням із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Скаржник обґрунтовує клопотання про поновлення строку вчасним поданням першої касаційної скарги. Однак ухвалою Верховного Суду від 01.10.2024 її повернули через невиконання скаржником вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав оскарження. Повторну касаційну скаргу ухвалою від 28.10.2024 повернули з тих самих причин. Скаржник наголошує, що подав повторну скаргу без зволікань, і просить поновити строк.

Розпорядженням виконуючого обов`язки заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 18.12.2024 № 1436/0/78-24 через відпустку судді Білак М.В. для дотримання строків розгляду справи, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду замінено суддю Білак М.В. у цій справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2024 визначено склад колегії суддів: Єресько Л.О. (суддя-доповідач), Соколова В.М., Загороднюка А.Г..

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Єресько Л.О. (наказ від 17.12.2024 № 992/0/52-24), питання щодо відкриття касаційного провадження вирішується колегією суддів в перший робочий день по виходу судді з відпустки.

Перевіривши доводи вищевказаного клопотання, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Суд встановив, що постанова апеляційного суду ухвалена 13.08.2024, касаційну скаргу подано через «Електронний Суд» 06.11.2024 із пропуском 30-денного строку за статтею 329 КАС України.

Верховний Суд в ухвалі від 26.11.2024 роз`яснив скаржнику, що Суд перевіряє поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження на підставі клопотання та наданих доказів, які підлягають правовій оцінці.

Суд зауважує, що сам по собі факт повернення касаційної скарги не свідчить про наявність дійсно істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення процесуальних дій, які не залежать від волевиявлення особи. При розв`язанні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також ті обставини, які стали підставою для повернення попередньої поданої касаційної скарги.

Суд установив, що скаржник уперше подав касаційну скаргу 21.08.2024 через «Електронний Суд». Верховний Суд повернув цю скаргу ухвалою від 01.10.2024 через невиконання вимог ухвали від 30.08.2024 про визначення підстав касаційного оскарження. Скаржник не обґрунтував підставу касаційного оскарження з пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Суди попередніх інстанцій врахували висновки Верховного Суду з постанови від 12.08.2019 № 1340/4847/18. У ній Суд зазначив, що посилання на законодавство без чітких мотивів вибору норм права і відсутність обставин проступку не обґрунтовують наказ. Верховний Суд проаналізував статтю 65 Закону № 889-VIII. Подібний висновок викладений у постанові від 01.11.2022 у справі № 380/3045/21.

Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (ухвала суду про повернення касаційної скарги від 01.10.2024) доставлена в Електронний кабінет скаржника 01.10.2024 о 19:55, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Верховний Суд ухвалою від 28.10.2024 повернув скаржнику вдруге подану 11.10.2024 через «Електронний Суд» касаційну скаргу. Скаржник не виконав вимоги ухвали Верховного Суду від 18.10.2024 про залишення скарги без руху в частині визначення підстав оскарження. Верховний Суд зауважив: скаржник неналежно обґрунтував посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, у постанові від 07.10.2020 у справі № 260/87/20 Верховний Суд викладав висновки щодо застосування статті 78 Закону № 889-VIIІ, від правової позиції якої Верховний Суд не відступав, відтак практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах є сталою, а висновки наведені у вказаній справі релевантним обставинам цієї справи. Суд зауважив, що скаржник належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки мотиви скаржника зводяться до незгоди із застосованими судом апеляційної інстанції постановами Верховного Суду, що є неналежним обґрунтуванням пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України щодо наявності підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у наведених вище постановах.

Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (ухвала суду про повернення касаційної скарги від 28.10.2024) доставлена в Електронний кабінет скаржника 29.10.2024 о 01:09, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Скаржник подав цю касаційну скаргу 06.11.2024, через три місяці після ухвалення постанови апеляційного суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 26.11.2024 касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції, зокрема, уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Так, в ухвалі від 26.11.2024 Верховний Суд зазначив недоведеність підстав касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі №260/87/20 Верховний Суд дійшов висновку, що аналіз статті 78 Закону України «Про державну службу» свідчить, що встановлений нею десятиденний строк для оскарження рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення стосується саме оскарження такого рішення будь-якого органу державної влади, в разі якщо це передбачено. В цьому випадку є неточності законодавчого регулювання, оскільки попередня редакція відповідної норми вказувала, що «рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії «А» до суду, а категорій «Б» і «В» - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду». Надалі при виключенні з закону норм щодо можливості оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби була залишена норма, яка встановлювала строк для такого оскарження. При виборі норми, яка підлягає застосуванню до питання визначення строку звернення до суду, застосуванню підлягають саме норми КАС України, які є спеціальними. Оскільки позивач обрав спосіб захисту порушеного права через звернення до суду з позовом у порядку КАС України, а не зі скаргою - при обчисленні строку звернення до суду з позовом у справі щодо оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення на державного службовця підлягає застосуванню частина п`ята статті 122 КАС України та може бути поданий протягом місячного строку. Аналогічна правова позиція в постановах Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 817/1087/18 та 11.12.2019 у справі № 812/326/17.

Від вказаної правової позиції Верховний Суд не відступав, а тому практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах є сталою, а висновки наведені у вказаних справах є релевантними до обставин цієї справи.

При цьому, як випливає з оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.08.2019 № 1340/4847/18, де Суд вказав про те, що саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтування оскаржуваного наказу. Так, при розгляді справи Верховний Суд здійснив аналіз статті 65 Закону № 889-VIII. Подібний висновок також висловлений у постанові Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 380/3045/21.

В уточненій скарзі скаржник змінив підставу касаційної скарги та послався на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування статті 78 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), яка діяла до 19.09.2019, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 260/87/20 та застосованих судом апеляційної інстанції.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

Суд звертає увагу, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18).

Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи. Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтра під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Так у цій справі спірні правовідносини стосуються протиправного на думку позивача, наказу відповідача про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 65 Закону № 889-VIII (невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень), доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень).

За обставинами цієї справи судами попередніх інстанцій установлено, що в спірному наказі є лише посилання на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається відповідач при обранні виду дисциплінарного стягнення відносно саме позивача. Суди попередніх інстанцій зауважили, що в наказі відсутній опис, в чому полягає саме винна протиправна дія державного службовця, відсутній вид дисциплінарного проступку (відповідач протягом судового розгляду називає проступок то дією, то бездіяльністю), а також кваліфікація проступку, за допомогою якої можливо встановити тотожність між ознаками дисциплінарного проступку, закріпленого в правовій нормі, і ознаками вчиненого діяння.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до розв`язання питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Суд указує, що причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

Причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Водночас мотиви скаржника зводяться до незгоди із застосованою судом апеляційної інстанції постановою Верховного Суду, що є неналежним обґрунтуванням пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України щодо наявності підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у наведених вище постановах.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Посилаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду у справі № 260/87/20 щодо питання застосування норм права, зокрема, статті 78 Закону України «Про державну службу», у розрізі необхідності застосування положень спеціального законодавства у спорах про проходження державними службовцями державної служби, в частині подання у десятиденний строк саме скарги до суду, а не позовної заяви за нормами КАС України та форми звернення державного службовця до суду про оскарження дисциплінарного стягнення.

Обґрунтовуючи необхідність відступу від висновків викладених у зазначених вище постановах Верховного Суду скаржник переконує, що є державним службовцем, своєю чергою Закон України «Про державну службу» є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби.

Натомість, за доводами касаційної скарги, суди попередніх інстанцій в результаті застосування правової позиції Верховного Суду у справі № 260/87/20, висновки в якій містять нечинну редакцію статті 78 Закону України «Про державну службу», призвело до застосування редакції закону, який не підлягав застосуванню, а також до помилкового висновку судів про застосування норм частини 5 статті 122 КАС України замість норм статті 78 спеціального Закону України «Про державну службу» в частині строків звернення державного службовця до суду про оскарження дисциплінарного стягнення та подання у десятиденний строк саме позовної заяви до суду за нормами КАС України, а не скарги.

Верховний Суд зазначає, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

Тобто у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.

Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтра під час розв`язання питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку про те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

1) норми права;

2) постанови Верховного Суду, на яку послався суд апеляційної інстанції, і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено;

3) обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування цієї ж норми (видозміна, уточнення, відмова від такого висновку);

4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду, від якого необхідно відступити, i у якій подається касаційна скарга).

Проте скаржник не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновків Верховного Суду, вказавши лише, що такі висновки не застосовні до спірних правовідносин.

Отже, підстава для відкриття касаційного провадження, передбачена пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України відсутня.

За таких підстав, Суд дійшов висновку, що скаржник не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Тому посилання скаржника не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судового рішення - пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Тому, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 26.11.2024 про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та неврахування скаржником вичерпних роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить із такого.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Звернення з касаційною скаргою є третім, а підставою для повернення попередніх касаційних скарг стало недотримання саме скаржником вимог статей 328 і 330 КАС України щодо належного викладення підстав, тобто, саме проявлений скаржником підхід до оформлення касаційних скарг став причиною для їх повернення.

Також, Суд звертає увагу скаржника на терміни, у які відбувалися повторні звернення скаржника з касаційними скаргами, визнавши допущення скаржником необґрунтованих зволікань щодо реалізації права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою. Загальний строк, що минув з дати виготовлення повного тексту постанови апеляційного суду і до дати звернення з касаційною скаргою втретє становить більше трьох місяців, що значно виходить за межі як строку, встановленого КАС України для касаційного оскарження судових рішень.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

При цьому, Верховний Суд не наділений повноваженнями надавати оцінку іншим ухвалам, постановленим Верховним Судом у порядку визначеному цим Кодексом.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Однак, скаржник не навів об`єктивних перешкод для приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України у більш стислі строки, враховуючи, що Верховний Суд надав вичерпні роз`яснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, оскільки її не можна вважати такою, що не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску Міністерством юстиції України строку на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі № 420/4778/24.

Відмовити у задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі № 420/4778/24.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов А.Г. Загороднюк