Справа № 420/24444/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/24444/24

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

повний текст судового рішення

складено 14.10.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФ) та просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ про відмову у перерахунку пенсії від 28.06.2024 року №55;

- зобов`язати ГУПФ здійснити розрахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із врахуванням для обчислення пенсії заробітної плати за будь-які 60 календарних місяці роботи підряд з травня 1978 року по серпень 1989 року згідно з архівними довідками від 19.01.2018р. та від 25.01.2018р. №3Ф-33-05-14/01-Л-34, виданими Акціонерним товариством Норильський гірничо-металургійний комбінат ім.А.П.Завенягіна, починаючи з дати її призначення та з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ про відмову у перерахунку пенсії від 28.06.2024 р. №55.

Зобов`язано ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.12.2023 року щодо врахування для обчислення пенсії заробітної плати за будь-які 60 календарні місяці роботи підряд з травня 1978 року по серпень 1989 року згідно з архівними довідками від 19.01.2018р. та від 25.01.2018р. №3Ф-33-05-14/01-Л-34, виданими АТ Норильський гірничо-металургійний комбінат ім.А.П.Завенягіна, починаючи з дати її призначення та з урахуванням раніше виплачених сум, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Позивач, звернувшись 08.02.2021 року до пенсійного органу про призначення пенсії, отримав рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 12.02.2021р., не погодившись із яким звернувся до Одеського окружного адміністративного суду щодо його оскарження в межах справи №420/2878/21.

На виконання судового рішення у вказаній справі, листом від 14.09.2021р. ГУПФ повідомило позивача, що за результатами розгляду рішення було переглянуто періоди роботи позивача у місцевостях, прирівняних до Крайньої півночі протягом більше ніж трьох років у період з 23.05.1978 року по 02.06.1981 року та з 20.11.1986 року по 19.11.1989 року, та зараховано ці періоди у півтора кратному розмірі. При цьому, стаж позивача станом на 08.02.2021 року за результатом розгляду рішення склав 19 років 10 місяців 13 днів. У зв`язку з цим позивач має право на призначення пенсії за віком з 08.02.2021 року.

Надалі позивач звернувся до відповідача із заявою та відповідно до листа від 10.10.2023 року №30860-28061/Л-02/8-1500/23 його було повідомлено, що перевірка довідок про заробітну плату проводиться з метою підтвердження даних про заробітну плату первинними документами. Так як на час перевірки припинене будь-яке листування з російською федерацією, то направити запит щодо перевірки довідки про заробітну плату немає можливості.

Також, позивач звернувся до відповідача із заявою від 25.12.2023 року щодо врахування для обчислення пенсії заробітної плати за будь-які 60 календарні місяці роботи підряд з травня 1978 року по серпень 1989 року згідно з архівними довідками від 19.01.2018р. та від 25.01.2018р. №3Ф-33-05-14/01-Л-34, виданими АТ Норильський гірничо-металургійний комбінат ім.А.П.Завенягіна, починаючи з дати її призначення та з урахуванням раніше виплачених сум

Листом від 10.01.2024 року №1182-40515/Л-02/8-1500/24 ГУПФ повідомило позивача в порядку Закону України Про звернення громадян, що архівні довідки від 19.01.2018 року та 25.01.2018 року, які були долучені до заяви про призначення пенсії, не враховано до розрахунку заробітної плати, оскільки відсутня інформація про підтвердження їх первинними документами.

Зазначену відповідь позивачем оскаржено до суду, в результаті чого рішенням ООАС від 10.04.2024 року у справі №420/1729/24 зобов`язано ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.12.2023 року про перерахунок пенсії з урахуванням архівних довідок та прийняти рішення за результатами її розгляду, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 року по справі №420/1729/24 відповідачем повторно розглянуто звернення позивача від 25.12.2023 року щодо перерахунку пенсії по заробітній платі за 60 місяців до 01.07.2000 року згідно Закону №1058-IV.

28.06.2024 року ГУПФ винесено рішення №55 про відмову позивачу у перерахунку пенсії, за змістом якого відповідно ст.40 п.1 Закону №1058-IV заробітна плата до 01.07.2000 року враховується у разі підтвердження первинними документами. З січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Тому, підстави для перерахунку пенсії з урахуванням архівних довідок, виданих АТ Норильський гірничо-металургічний комбінат ім. А.П. Завенягіна, відсутні.

Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що право особи на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом, що гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України. Набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією рф припинено співробітництво з країною-агресором. Таким чином, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі, - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або у разі відсутності після 1 липня 2000 року 60 місяців страхового стажу, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно пункту 2.1 Порядку №22-1до заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж та довідка про заробітну плату особи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року, а починаючи з 1 липня 2000 року - індивідуальні відомості про застраховану особу надаються відділом персоніфікованого обліку.

За змістом підпункту в пункту 7 Порядку №22-1 заробітна плата для призначення пенсії за період роботи до 1 липня 2000 року підтверджується довідкою підприємства, установи, організації (форма і зміст довідки визначено в додатку 1 Порядку).

Така довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 17 Порядку).

Обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 341/1132/17.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1058-ІVякщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території РФ, регулювалися Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди). Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які враховуються до трудового стажу.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 р., пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно частини 3 статті 6 цієї Угоди обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Зазначеною Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

При цьому, ч.2 ст.13 Угоди передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди.

Отже, наведені положення зазначених вище Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають. При цьому, обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи пенсійного органу, що з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, оскільки за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, він не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2020 в справі № 577/2688/17, від 05.03.2020 в справі № 227/4978/16-а та від 26.03.2020 в справі № 264/2643/17.

Тобто, той факт, що з 01.01.2023 року РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, а для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 19.06.2023 року, не впливають на правомірність прийнятого рішення пенсійного органу, та не стосується періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди, про що вірно зазначив суд 1-ї інстанції.

Стосовно доводів пенсійного органу, що долучені довідки про заробітну плату не підтверджені первинними документами, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У наданих позивачем пенсійному органу довідках від 19.01.2018 р. та від 25.01.2018р. №3Ф-33-05-14/01-Л-34, виданих АТ Норильський гірничо-металургійний комбінат ім.А.П.Завенягіна, містяться відомості про заробітну плату позивача (з розбивкою по місяцях) за період роботи з 27.03.1987 по 19.11.1989 р.р., з 23.05.1978 по 02.06.1981 р.р. У цих довідках зазначено відомості про нарахування заробітної плати (особових рахунків), а отже суми, вказані у них, відповідають первинним документам. Будь-яких посилань на невідповідність архівних довідок чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач в оскаржуваному рішенні не навів.

Апеляційний суд наголошує, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 291/99/17, від 29.07.2020 року у справі № 341/1132/17.

Так, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені/зазначені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності (виправдання) свого рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд наголошує, що обов`язок отримання інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків за періоди роботи після 01 січня 2004 року в силу приписів Порядку №22-1 покладений саме на орган, що призначає пенсію, у спірному випадку на відповідачів. Нездійснення такого обов`язку при призначенні пенсії не є правовою підставою для неврахування, як стажу роботи позивача за спірні періоди до страхового стажу, так і заробітної плати (доходу) за періоди такого стажу.

Отже, на переконання колегії суддів, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що пенсійним органом спірним рішенням від 28.06.2024 року №55 протиправно відмовлено в перерахунку пенсії з урахуванням архівних довідок про заробітну платну до 01.07.2000 року за заявою позивача від 25.12.2023 року.

Також, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV з урахуванням висновків суду в даній справі.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук