Справа № 360/1459/24
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2025-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 січня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1459/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Токарєвої Інни Віталіївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Токарєвої Інни Віталіївни в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 07 серпня 2024 року №62 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.09.2006: 11.09.2006 по 09.06.2007, з 01.10.2007 по 10.09.2008, з 01.10.2008 по 16.09.2009, з 28.09.2009 по 31.12.2009, з 01.02.2010 по 06.09.2010, з 15.10.2010 по 29.09.2011, з 01.11.2011 по 18.05.2012, з 19.11.2012 по 20.10.2013, з 23.10.2014 по 18.09.2015, з 21.10.2015 по 31.12.2015, 01.01.2016 по 07.10.2016, з 01.11.2016 по 26.06.2017 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, починаючи з 24.06.2023;

-стягнути витрати з судового збору у розмірі 968, 96 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та 29.06.2023 особисто зверталась до сервісного центру Лівобережного об`єднаного управління ПФУ в м. Дніпрі з заявою про призначення пенсії за віком, проте працівники ПФУ трудову книжку, видану в рф, відмовились прийняти, і рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області було відмовлено у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу. Зазначене рішення не оскаржувалось.

20 листопада 2023 року позивач через електронний портал Пенсійного фонду України повторно звернулася до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, до заяви надавалась трудова книжка серії НОМЕР_2 , видана 20.08.1980 та трудова книжка НОМЕР_1 від 11.09.2006 (видана в рф).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №62 від 23.11.2023 було відмовлено через недостатність страхового стажу, яке позивачем було оскаржене.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 зазначене рішення було скасоване з мотивів необґрунтованості, та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 20.11.2023.

На виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянуло заяву та винесла рішення №62 від 07.08.2024, яким відмовила у призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу.

Обґрунтовуючи недостатність страхового стажу, відповідач зазначив, що ним не зараховуються періоди роботи відповідно до трудової книжки від 11.09.2006 НОМЕР_3 , оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Також листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-1081210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року. Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке було опубліковане у Офіційному віснику України від 10 січня 2023 року, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року. Внаслідок виходу з вказаної Угоди, Угода від 13 березня 1992 року припинила дію з 19.06.2023 щодо взаємовідносин України з іншими державами- учасницями вказаної угоди. Тому на осіб, які працювали в Росії після 01 січня 1992 року не поширюються норми Угоди від 13.03.1992 щодо врахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку.

Позивач вважає рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним, таким що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач через підсистему «Електронний суд» надав відзив, в якому зазначив наступне.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у справі № 360/271/24 Головним управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення від 07.08.2024 № 62 про відмову у призначені пенсії за віком.

За результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви про призначення пенсії, встановлено, що страховий стаж становить 25 років 5 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи, відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 11.09.2006, яка видана на території російської федерації.

Відповідач зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Державу галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москва. Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023. Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023. Внаслідок виходу з вказаної угоди України, Угода від 13.03.1992 припинила дію з 19.06.2023 щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями вказаної угоди. Тому, на осіб, які працювали в росії після 01.01.1992, не поширюються норми Угоди від 13.03.1992 щодо врахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку.

Згідно з трудовою книжкою від 11.09.2006 НОМЕР_1 , виданою у російській федерації, зараховувати до страхового стажу періоди роботи у російській федерації за 2006-2017 роки, підстави відсутні.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що діяв правомірно, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 28 жовтня 2024 року №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, з фактичним місцем проживання АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 29.03.2022 №1201-.

20 листопада 2023 року через веб портал Пенсійного фонду України позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням від 23 листопада 2023 року № 62 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком.

Даними КП «ДСС» підтверджується, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №360/271/24 задоволено частково позов адвоката Токарєвої Інни Віталіївни в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (ідентифікаційний код 21366538, місцезнаходження: вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 23 листопада 2023 року № 62 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком із прийняттям обґрунтованого та вмотивованого рішення.

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).

Вищевказане рішення суду набрало законної сили 11.07.2024.

На виконання рішення суду №360/271/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області винесено рішення від 07 серпня 2024 року №62, яким відмовлено в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 25 років 5 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховано періоди, відповідно до трудової книжки від 11.09.2006 НОМЕР_5 , оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держави-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Також, листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-1081210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року. Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке було опубліковане у Офіційному віснику України від 10 січня 2023 року, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року. Внаслідок виходу з вказаної Угоди, Угода від 13 березня 1992 року припинила дію з 19.06.2023 року щодо взаємовідносин України з іншими державами- учасницями вказаної угоди. Тому на осіб, які працювали в Росії після 01 січня 1992 року не поширюються норми Угоди від 13.03.1992 щодо врахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку. Вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з форми РС-право, страховий стаж ОСОБА_1 складає 25 років 05 місяців 14 днів.

В матеріалах справи наявні: трудова книжка серії НОМЕР_1 від 11.09.2006; трудова книжка серії НОМЕР_2 від 20.08.1980; індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5); диплом серії НОМЕР_6 ; свідоцтво про народження; свідоцтво про укладення шлюбу.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

9 липня 2003 року було ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Абзацом 4 частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого: пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частинами першою, другою статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

При цьому, згідно з абзацами першим-п`ятим підпункту 14-6.2 пункту 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений частиною першою статті 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається: за віком - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку; по інвалідності - з дня встановлення інвалідності; у зв`язку з втратою годувальника - з дня, що настає за днем смерті годувальника; за вислугу років - з дня, наступного за днем звільнення з роботи, яка дає право на таку пенсію, але не раніше 24 лютого 2022 року.

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до абзаців другого, восьмого частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Тобто, для призначення пенсії за віком позивачу необхідно дотримання таких умов: досягнення віку 60 років (на час звернення позивачу виповнилось 60 років 04 місяці 29 днів) та наявність страхового стажу не менше 30 років.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Таким законом є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Так, згідно зі статтею 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 588/647/17.

Відповідно до записів у трудовій книжці від 20 серпня 1980 року серії НОМЕР_2 у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 :

-з 20 серпня 1980 року по 30 липня 1981 року працювала муляром ІІ розряду у Пересувній мехколоні № 3 виробничого об`єднання «Донецьктрансгаз»;

з 01 вересня 1981 року по 01 липня 1986 року навчалась у Харківському інженерно-будівельному інституті;

-з 24 листопада 1986 року по 24 лютого 1989 року працювала інженером відділу охорони природи та інженером з охорони природи та раціонального використання природних ресурсів відділу охорони природи та раціонального використання природних ресурсів у Первомайському виробничому об`єднанні «Хімпром»;

-з 16 березня 1990 року по 20 вересня 2001 року працювала майстром ЖЕУ № 5 Сєвєродонецького виробничого об`єднання житлово-комунального господарства, яке в подальшому реорганізовано у Сєвєродонецьке державне комунальне підприємство житлового господарства, яке, в свою чергу, перейменовано у Сєвєродонецьке комунальне підприємство житлового господарства;

-з 28 листопада 2017 року по теперішній час працює прибиральницею службових приміщень відділення комунально-експлуатаційного забезпечення Центру обслуговування підрозділів, прибиральницею службових приміщень відділення комунально-експлуатаційного забезпечення Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 від 03 січня 2019 року та від 20 листопада 2023 року, наявними у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), з урахуванням інформації, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії (форма РС-право), у період з 25 жовтня 2017 року по 23 жовтня 2018 року позивач отримувала допомогу від Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради (означений стаж врахований відповідачем до страхового стажу позивача ).

Відповідно до записів у трудовій книжці від 11 вересня 2006 року серії НОМЕР_1 у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 працювала у Російській Федерації:

-у період з 11 вересня 2006 року по 09 червня 2007 року оператором газової котельні у паросиловому господарстві «Промбаза Мар`їна Роща» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія № 1»;

-у період з 01 жовтня 2007 року по 10 вересня 2008 року оператором котельні у паросиловому господарстві у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія №7»;

-у період з 01 жовтня 2008 року по 16 вересня 2009 року оператором котельні у паросиловому господарстві у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія № 7»;

-у період з 28 вересня 2009 року по 31 грудня 2009 року оператором котельні у паросиловому господарстві у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія № 7»;

-у період з 01 лютого 2010 року по 06 вересня 2010 року оператором котельні у паросиловому господарстві у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Мегаліт»;

-у період з 15 жовтня 2010 року по 29 вересня 2011 року оператором котельні промбази «Мар`їна Роща» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс»;

-у період з 01 листопада 2011 року по 18 травня 2012 року оператором котельні промбази «Мар`їна Роща» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс»;

-у період з 19 листопада 2012 року по 20 жовтня 2013 року оператором котельні промбази «Мар`їна Роща» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс»;

-у період з 23 жовтня 2014 року по 18 вересня 2015 року оператором котельні промбази «Мар`їна Роща» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс»;

-у період з 21 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року оператором котельні промбази «Мар`їна Роща» у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс»;

-у період з 01 січня 2016 року по 07 жовтня 2016 року оператором котельні промбази «Мар`їна Роща» у Товаристві з обмеженою відповідальність «Комсервіс»;

-у період з 01 листопада 2016 року по 26 червня 2017 року оператором котельні промбази «Мар`їна Роща» у Товаристві з обмеженою відповідальність «Комсервіс».

Суд звертає увагу, що записи в трудовій книжці не містять перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали їх суть чи перекручували їх зміст, та виконані акуратно, чорнилом, завірені підписом уповноваженої особи та печатками підприємства.

При цьому, підставою для відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є відсутність необхідного страхового стажу, який передбачений статтею 26 Закону № 1058-IV, а саме 30 років, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та РФ (далі - Угода).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Стаття 6 Угоди визначає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відповідно до статті 8 Угоди, органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.

Статтею 11 Угоди визначено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Слід урахувати, що Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення», якою передбачено вихід України з Угоди.

За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.

Разом з тим, частина друга статті 13 Угоди встановлює, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Як зазначив суд раніше, постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковане у Офіційному віснику України 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

Відповідно до статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, з урахуванням статті 13 Угоди, не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З урахуванням викладеного суд констатує, що на час трудової діяльності позивача у спірні періоди Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.09.2006.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2024 року у справі № 340/4436/23.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 Російської Федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди її роботи на території Росії.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 07 серпня 2024 року №62 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, а отже, таке рішення слід скасувати.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, враховуючи допущені порушення відповідачем при розгляді заяви позивача, а також того, що при зарахуванні вказаних вище періодів у позивача буде достатньо страхового стаж для призначення пенсії за віком, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 07 серпня 2024 року №62 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.09.2006, а саме: з 11.09.2006 по 09.06.2007, з 01.10.2007 по 10.09.2008, з 01.10.2008 по 16.09.2009, з 28.09.2009 по 31.12.2009, з 01.02.2010 по 06.09.2010, з 15.10.2010 по 29.09.2011, з 01.11.2011 по 18.05.2012, з 19.11.2012 по 20.10.2013, з 23.10.2014 по 18.09.2015, з 21.10.2015 по 31.12.2015, з 01.01.2016 по 07.10.2016, з 01.11.2016 по 26.06.2017, - а також призначити позивачу з 24.06.2023 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом № 1058-IV.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, то суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення Бендерський проти України, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позов слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 25.11.2024.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд присуджує позивачу понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Токарєвої Інни Віталіївни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, місцезнаходження: вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, Черкаська область, 18000) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 07 серпня 2024 року №62 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.09.2006: з 11.09.2006 по 09.06.2007, з 01.10.2007 по 10.09.2008, з 01.10.2008 по 16.09.2009, з 28.09.2009 по 31.12.2009, з 01.02.2010 по 06.09.2010, з 15.10.2010 по 29.09.2011, з 01.11.2011 по 18.05.2012, з 19.11.2012 по 20.10.2013, з 23.10.2014 по 18.09.2015, з 21.10.2015 по 31.12.2015, 01.01.2016 по 07.10.2016, з 01.11.2016 по 26.06.2017,- та призначити ОСОБА_1 з 24.06.2023 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова