Справа № 500/6800/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6800/24

13 січня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 за пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови зарахувати час перебування ОСОБА_1 , яка перебувала на спецпоселенні і згодом реабілітована, в потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01 жовтня 2024 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок стажу роботи згідно зі ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» з 01 жовтня 2024 року як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 19 березня 1951 року до 26 липня 1958 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком.

Відповідно до архівної довідки МВС України в Тернопільській області від 25.07.2024 №31- К-3/2024 (копія додається) Позивач - ОСОБА_1 , 1947 року народження, разом з батьками та сестрами на підставі наказу Міністерства Державної Безпеки СРСР №00386 від 20.10.1948 року рішенням позасудових органів в адміністративному порядку, як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, 19 березня 1951 року були виселені з села Городниця Скалатського (Гусятинського) району Тернопільської області на спецпоселення в Іркутську область з конфіскацією майна.

Виселення сім`ї ОСОБА_1 затверджено Особливою Нарадою при МДБ СРСР від 07.04.1951 року, протокол №14.

На поселенні під наглядом спецкомендатури родина ОСОБА_1 перебувала до 26 липня 1958 року.

Сім`я ОСОБА_1 26 червня 1958 року знята з обліку срецпоселенців на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 19.05.1958 року (Наказ МВС СРСР №0180 від 02 травня 1958 року).

На підставі Закону України від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» Позивачка - ОСОБА_1 - реабілітована.

З огляду на такі обставини позивач вважає, що на неї розповсюджується дія Закону №2325-VII і вона як репресована особа, яку у подальшому було реабілітовано, має право на підвищення до пенсії передбачене пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, а її стаж має обраховуватися у потрійному розмірі.

У зв`язку з наведеним позивач звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з вимогою про здійснення перерахунку пенсії та стажу, однак отримала відмову від 03.10.2024, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач 26.11.2024 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що позивач звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою, у якій просила здійснити перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII та здійснити перерахунок стажу роботи згідно вимог статті 58 цього ж Закону.

Відповідач вказує, що позивач народилася в спецпоселенні, в матеріалах пенсійної справи відсутні документи про те, що позивачка була репресована та у подальшому реабілітована, тому проводити перерахунок пенсії як репресованій особі та згодом реабілітованій згідно з пунктом "г" статті 77 Закону №1788-XII немає підстав. Оскільки позивачка у період перебування на спецпоселенні була малолітньою особою та не набула трудового стажу, то відсутні підстави і для здійснення перерахунку стажу роботи з 01.10.2024 як пільги по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 19 березня 1951 року до 26 липня 1958 року.

Представник позивача надіслала до суду 28.11.2024 відповідь на відзив, у якій просила позовні вимоги задовольнити повністю.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві та відзиві на позов, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Тернопільській області та отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне страхування».

Страховий стаж становить 35 роки, 5 місяців, 1 день.

Розмір пенсії з надбавками становить 4 223,67 грн., у тому числі: розмір пенсії за віком - 3304,73 грн.; доплата 65-річним - 65,27 грн.; доплата за понаднормовий стаж (за 15 років) - 354,15 грн.; загальний розмір пенсії - 3724,15 грн.; надбавка членам сімей реабілітованих (Постанова №654 п.4.2) - 43,52 гри.; компенсаційна виплата 75-ти річним - 456,00 грн.

Позивач є особою, що необґрунтовано зазнала політичних репресій комуністичного тоталітарного режиму та у подальшому реабілітованою відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №962 -XII від 17.04.1991 року та відповідно до посвідчення реабілітованого Серії НОМЕР_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» .

Відповідно до архівної довідки МВС України в Тернопільській області від 25.07.2024 №31- К-3/2024 (копія додається) Позивач - ОСОБА_1 , 1947 року народження, разом з батьками та сестрами на підставі наказу Міністерства Державної Безпеки СРСР №00386 від 20.10.1948 року рішенням позасудових органів в адміністративному порядку, як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, 19 березня 1951 року були виселені з села Городниця Скалатського (Гусятинського) району Тернопільської області на спецпоселення в Іркутську область з конфіскацією майна.

Виселення сім`ї ОСОБА_1 затверджено Особливою Нарадою при МДБ СРСР від 07.04.1951 року, протокол №14.

На поселенні під наглядом спецкомендатури родина ОСОБА_1 перебувала до 26 липня 1958 року.

Сім`я ОСОБА_1 26 червня 1958 року знята з обліку срецпоселенців на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 19.05.1958 року (Наказ МВС СРСР №0180 від 02 травня 1958 року).

На підставі Закону України від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» Позивачка - ОСОБА_1 - реабілітована.

Отже, Позивач особисто була піддана такій формі репресій, як заслання.

17 вересня 2024 року Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі - Відповідач) з заявою з проханням:

- здійснити їй перерахунок підвищення пенсії, як репресованій особі та у подальшому реабілітованій, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.06.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум, і проводити відповідні виплати, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована;

- здійснити їй перерахунок стажу роботи згідно з ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 01.06.2024 року, як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні (29 грудня 1948 року - 03 липня 1956 року) на підставі статті 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» № 962-ХІІ-17.04.1991.

До заяви Позивачем було долучёно копію посвідчення реабілітованого Серії НОМЕР_1 , відповідно до якого вона має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», та копію довідки про реабілітацію.

Однак, Відповідач своїм листом від 03.10.2024 повідомив позивачу про те, що підстав для проведення перерахунку пенсії немає.

Не погодившись із діями відповідача щодо відмови у проведенні нарахування підвищення до пенсії та у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Основного Закону основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Нормою статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" № 962-XII від 17.04.1991 (в редакції, чинній на час реабілітації позивачки та її матері) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (статтю 1 доповнено частиною третьою згідно із Законом № 2353-ХІІ).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон № 2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінено назву закону на "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону № 962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом № 962-ХІІ.

За визначеннями, наведеними у статті 1-1 цього Закону:

репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом;

члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до статті 1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 962-XII від 17.04.1991 (зі змінами і доповненнями) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

За нормами статті 1-3 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 962-XII від 17.04.1991 (зі змінами і доповненнями) потерпілими від репресій визнаються: 1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою; 2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена; 3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Статтею 4 Закону № 962-XII передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів з відомостями про те, що позивача визнано репресованою особою.

Надані суду архівна довідка МВС України в Тернопільській області від 25.07.2024 №31- К-3/2024 (копія додається) Позивач - ОСОБА_1 , 1947 року народження, разом з батьками та сестрами на підставі наказу Міністерства Державної Безпеки СРСР №00386 від 20.10.1948 року рішенням позасудових органів в адміністративному порядку, як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, 19 березня 1951 року були виселені з села Городниця Скалатського (Гусятинського) району Тернопільської області на спецпоселення в Іркутську область з конфіскацією майна.

Виселення сім`ї ОСОБА_1 затверджено Особливою Нарадою при МДБ СРСР від 07.04.1951 року, протокол №14.

На поселенні під наглядом спецкомендатури родина ОСОБА_1 перебувала до 26 липня 1958 року.

Сім`я ОСОБА_1 26 червня 1958 року знята з обліку срецпоселенців на підставі Указу Президії Верховної Ради СРСР від 19.05.1958 року (Наказ МВС СРСР №0180 від 02 травня 1958 року).

На підставі Закону України від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» Позивачка - ОСОБА_1 - реабілітована.

В межах спірних правовідносин суд не ставить під сумнів право позивача на пільги та компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", про наявність яких зазначає представник позивача з посиланням на те, що позивач не належить до категорії репресованих осіб, а є членом сім`ї (дитиною) репресованої особи.

Більше того, на момент виселення - 20.10.1948 року, позивач була малолітньою особою.

Згідно з пунктом "г" частини першої статті 77 Закону № 1788-XII призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" № 654 від 16.07.2008 визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону № 1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" № 966-XIV від 15.07.1999 застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими статтею 28 Закону № 1058-IV, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення", який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а, від 31.10.2019 у справі №442/6456/17, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а.

Оскільки судом встановлено, що позивач не належить до категорії репресованих осіб, як помилково вказує представник позивачки, а є членом сім`ї (дитиною) репресованої особи, то суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованої особи, а не 50 % як репресованій особі, яку було реабілітовано.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії позивачці в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як члену сім`ї (дитині) репресованої особи.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачці підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з 01.10.2024 відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В інші частині першої позовної вимоги слід відмовити, враховуючи статус позивачки - член сім`ї репресованої особи, а не репресована особа, яку було реабілітовано.

При цьому суд враховує, що відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058- IV перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 17.09.2024, а тому саме з 01.10.2024 у позивача виникло право на перерахунок та виплату їй пенсії з урахуванням підвищення.

Щодо проведення перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі відповідно до вимог статті 58 Закону №1788-XII суд зазначає таке.

Як наведено вище, з 05.05.2018 набув чинності Закон України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", яким внесено зміни, зокрема, у Закон України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №962-XII, у редакції, чинній від 05.05.2018, реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Відповідно до статті 58 Закону №1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що депортованим особам, які знаходилися на спецпоселенні (період якого визначається з моменту депортації до моменту зняття режиму спецпоселень включно), період роботи на спецпоселенні зараховується до страхового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі.

Згідно з визначенням, яке міститься у статті 1-1 Закону №962-XII заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі.

Разом з тим, системний аналіз положень Закону №1788-XII та Закону №1058-IV дозволяє суду дійти висновку, що такими закріплено саме порядок обчислення стажу роботи (трудового стажу) для призначення пенсій, а оскільки позивач народилася у спецпоселенні та була малолітньою особою, то відповідно у цей період трудового стажу не набувала, а тому правові підстави для пільгового обчислення періоду знаходження позивачки на спецпоселенні відсутні.

З огляду на наведене позовна вимога щодо перерахунку позивачці стажу роботи згідно з статтею 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.10.2024 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час перебування у засланні з 19.03.1951 по 26.07.1958 на підставі статті 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років задоволенню не підлягає.

Аналогічних висновків дійшов Восьмий апеляційний адміністративний суд в постановах від 04.01.2023 у справі № 500/2791/22, від 27.09.2022 у справі № 500/1199/22, від 31.05.2022 у справі № 380/18251/21, від 11.03.2022 у справі № 300/3632/20, Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 24.07.2023 у справі № 600/466/23-а, П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 01.04.2021 у справі № 540/2411/20, Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 10.01.2022 у справі № 280/3647/21.

Позовні вимоги є лише частково підставними та обґрунтованими в частині першої позовної вимоги, в другій позовній вимозі слід відмовити повністю. В цілому позов підлягає до задоволення частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн, сплачений відповідно до квитанції від 13.11.2024.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволено частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 за пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 25 % від мінімальної пенсії за віком як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як члену сім`ї репресованої особи, починаючи з 01.10.2024.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 13 січня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

Головуючий суддя Подлісна І.М.