Справа № 360/1434/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року справа №360/1434/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Реви Світлани Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі № 360/1434/23 (головуючий І інстанції Чернявська Т.І.) за позовом Реви Світлани Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В :

Рева Світлана Леонідівна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення середньомісячного заробітку та ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 4 листопада 2022 року № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 по справі № 420/21821/21» та стягнення середнього заробітку затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року в частині нарахованої суми до сплати позивачу;

- стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року в розмірі 464498,32 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року позов - задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 4 листопада 2022 року № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року по справі № 420/21821/21»;

- стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року у розмірі 7729,80 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

- відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Представником позивача подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду частково в частині відмови у визнанні протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення середньомісячного заробітку ОСОБА_1 та ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року в розмірі 464498,32 грн., прийняти нову, якою:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення середньомісячного заробітку ОСОБА_1 та ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року в розмірі 464498,32 грн.

Апелянт зазначив, що позивач звернувся зі скаргою на гарячу лінію від 29.08.2024 року щодо розрахунку середньомісячного заробітку при звільненні, яке не було виплачено відповідачем та отримав лист ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.08.2024 року з розрахунком , в якому зазначено, що сума до сплати 17932,80 грн. (без врахування суми військового збору).

Тому, виходячи з цієї суми, розрахунок суду суму належного позивачу середнього грошового забезпечення за період затримки розрахунку з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року - невірний.

В звязку з наведеним, вважає, що факт порушення прав позивача встановлений цим рішенням та попередніми рішеннями, тому дії відповідача є неправомірними та вимога про стягнення коштів з відповідача є похідною від вимоги про визнання дій неправомірними. Тому, обраний спосіб захисту є певний результат - відновлення порушеного права позивача.

Правопорушення є триваючим, навіть виходячи з того, що позивач має безліч судових процесів і рішень, наведених в цьому рішенні відносно цього ж відповідача, тому зазначити, як зазнначив суд, що позивач штучно створив умови щодо стягнення більшої суми заробітку - не відповідає дійсним обставинам.

Мотивуючи в рішенні суду обгрунтування зменшення суми до 7729,80 грн., апелянт вважає, що суд не в повній мірі зясував обставини справи. Так, дійсно, відповідач не надав відповідної довідки, але штучно зменшувати позивачу суму до виплати немає підстав.

Ухвалою апеляційного суду від 6 листопада 2024 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 листопада 2024 року) апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі № 360/1434/23 - повернуто заявнику.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП «Діловодство спеціалізованого суду». Паперова справа на формувалась, крім процесуальних документів та документів, які надійшли до суду в паперовому вигляді.

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно посвідчення учасника бойових дій від 30 квітня 2015 року серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_2 , витяг із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 29 квітня 2015 року № 81, витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 23 грудня 2015 року № 246, послужного списку від 18 червня 1994 року та довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 квітня 2024 року № ВП/267 позивач є учасником бойових дій, у період з 29 квітня 2015 року по 23 грудня 2015 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , який в подальшому реорганізований у ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 23 грудня 2015 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з призначенням наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 17 грудня 2015 року № 937 на посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 та вважається таким, що вибув до нового місця служби.

Позивач 25 березня 2021 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії (справа № 420/4562/21).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 420/4562/21, яке набрало законної сили 21 вересня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (раніше ІНФОРМАЦІЯ_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30 квітня 2015 року (дата отримання посвідчення учасника бойових дій) по 23 грудня 2015 року (дата виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 ), виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 23 грудня 2015 року;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21, яке набрало законної сили 05 жовтня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року.

Цим судовим рішенням серед іншого встановлено наступне:

- на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі № 420/4562/21 ІНФОРМАЦІЯ_5 29 жовтня 2021 року здійснено виплату ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2029,80 грн;

- позивач, ОСОБА_1 , звільнений з ІНФОРМАЦІЯ_3 23 грудня 2015 року, проте при звільненні йому протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30 квітня 2015 року (дата отримання посвідчення учасника бойових дій) по 23 грудня 2015 року, що безпосередньо встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі № 420/4562/21;

- виплата грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 30 квітня 2015 року по 23 грудня 2015 року проведена ІНФОРМАЦІЯ_5 на виконання рішення суду 28 травня 2021 року по справі № 420/4562/21 лише 29 жовтня 2021 року;

- таким чином, у відповідача наявний обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу, ОСОБА_1 , середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року;

- при цьому, розрахунок розміру суми відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, має розраховуватись відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

На виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 04 листопада 2022 року видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року по справі № 420/21821/21», яким наказано виплати підполковнику запасу ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) середньомісячне грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні на день звільнення з військової служби 23 грудня 2015 року в розмірі 1 грн 00 коп. (одна грн. 00 коп.).

Розрахунок середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні на день звільнення з військової служби 23 грудня 2015 року суду не надано.

Згідно платіжного доручення від 8 листопада 2022 року № 1323 та відомості розподілу витрат ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09 листопада 2022 року № 221109РВ24 ОСОБА_1 09 листопада 2022 року перераховано 0,98 грн (1,00 грн - 1,5 % військового збору = 0,98 грн).

За ч. 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 4 статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За абз. 1 ч. 3 статті 24 Закону № 2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008 в редакції, чинній на дату виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_4 ), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно абз. 1 пункту 242 підрозділу «Порядок звільнення» розділу ХІІ «Звільнення з військової служби» Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 242 Положення № 1153/2008).

Згідно ч.ч. 1-3 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

На день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_4 порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі Інструкція № 260).

Згідно абз. 2-5 пункту 1.2 розділу І Інструкції № 260 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За п. 1.7 розділу І Інструкції № 260 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.

Згідно абз. 1 підпункту 37.1.1 пункту 37.1 розділу ХХХVІІ Інструкції № 260 визначено, що у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 37.2 цієї Інструкції).

Позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 з 23 грудня 2015 року.

Відповідно, грошове забезпечення позивача у повному обсязі мало бути виплачено позивачу 23 грудня 2015 року.

Після виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення позивачу 29 жовтня 2021 року сплачено компенсацію відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 2029,80 грн. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 420/4562/21.

Ці обставини встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21.

Законом № 2011-XII, Положенням № 1153/2008 та Інструкцією № 260 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовців Збройних Сил України. Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Нерозповсюдження на військовослужбовців Збройних Сил України норм КЗпП України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців Збройних Сил України (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Згідно ч. 6 статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, суд вважає за необхідне застосувати до цих правовідносин норми КЗпП України.

За ч. 1 статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_4 ) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_4 ) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року).

Отже, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, стаття 117 КЗпП України розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати належних працівникові при звільненні сум.

За ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У цій справі спірним є питання в частині правильності здійсненого розрахунку розміру суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100 у редакції, яка діє на час вирішення спору).

За пп. «л» пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно абзаців першого-четвертого та сьомого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.

За абз. 3-5 пункту 4 Порядку № 100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Згідно абз. 1-3 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

За п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення, є Порядок № 260, реченням другим абзацу другого пункту 7 розділу І «Загальні положення» якого визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення, є Інструкція № 260, пунктом 1.7 якої визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Інструкції № 260 можна дійти висновку, що:

згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку військовослужбовцям Збройних Сил України проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці служби, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період;

нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) за останні 2 календарні місяці служби перед звільненням. При цьому, індексація враховується в усіх випадках обчислення середнього грошового забезпечення;

до розрахунку не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

Ухвалою апеляційного суду від 4 грудня 2024 року зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 надати суду довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за два останні повні місяці роботи (жовтень-листопад 2015 року), з зазначенням кількості робочих днів та середньоденної заробітної плати позивача для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100.

На виконання вимог цієї ухвали суду відповідачем надано заяву від 09.01.2025 року, в якій повідомлено, що довідку про розмір грошового забезпечення позивача за два останні повні місяці роботи (жовтень-листопад 2015 року), з зазначенням кількості робочих днів та середньоденної заробітної плати позивача для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100, неможливо надати до суду у зв`язку з тим, що необхідні документи для її складання відсутні.

Вони знаходились в адміністративній будівлі ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка була захоплена в ході збройної агресії російської федерації, що розпочалась 24.02.2022 р., та по теперішній час знаходиться на окупованій території, тимчасово не підконтрольній органам державної влади України. Факт захоплення будівель ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000434 від 14.09.2022 р.

Враховуючи неможливість надання відповідачем довідки про розмір грошового забезпечення позивача за два останні повні місяці роботи, апеляційний суд бере до уваги довідку ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 липня 2017 року № ВФЗ-628 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 липня 2017 року № ВФЗ-628 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії грошове забезпечення позивача за два місяці, що передували виключенню зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, яка знаходиться в матеріалах справи, складало:

за жовтень 2015 року (31 календарний день) 4312,02 грн, у тому числі посадовий оклад 1105,00 грн, оклад за військовим званням 130,00 грн, надбавка за вислугу років 494,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 1478,02 грн, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 110,50 грн, премія 994,50 грн;

за листопад 2015 року (30 календарних днів) 4563,00 грн, у тому числі посадовий оклад 1105,00 грн, оклад за військовим званням 130,00 грн, надбавка за вислугу років 494,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 1729,00 грн, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 110,50 грн, премія 994,50 грн.

Здійснюючи позивачу відповідно до Порядку № 100 розрахунок суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21, суд використовує саме довідку ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 липня 2017 року № ВФЗ-628 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, оскільки відповідачем не виконані вимоги ухвал в частині надання:

- довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2015 року по 30 листопада 2015 року, із зазначенням у довідці окремо всіх складових грошового забезпечення та фактично відпрацьованих днів у кожному місяці за вказаний період;

- довідки про фактично нараховане та виплачене ОСОБА_1 при звільненні грошове забезпечення, із зазначенням у довідці окремо всіх складових грошового забезпечення, довідку про належне ОСОБА_1 при звільненні грошове забезпечення;

- довідки із зазначенням у довідці окремо розміру та всіх складових місячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія)) підполковника ОСОБА_1 на посаді начальника відділу забезпечення подачі мобілізаційних ресурсів ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329.

За жовтень 2015 року та листопад 2015 року позивачем відпрацьовано 61 календарний день (за жовтень 2015 року 31 календарний день, за листопад 2015 року 30 календарних днів). Кількість фактично відпрацьованих днів також встановлено судом на підставі даних довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 липня 2017 року № ВФЗ-628 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, а саме шляхом порівняння розміру складових грошового забезпечення за жовтень-листопад 2015 року відносно до грудня 2015 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21 визначений період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні - з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року,

Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року складає 2137 календарних днів.

Середньоденне грошове забезпечення позивача складає 145,49 грн ((4312,02 грн + 4563,00 грн) : 61 календарний день = 145,49 грн).

Отже, середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року в арифметичному обчисленні складає 310912,13 грн (середньоденне грошове забезпечення у розмірі 145,49 грн х 2137 календарних днів).

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Згідно ч. 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Проте такий період не може бути більшим за 6 місяців.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такі висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі 821/1083/17.

Верховним Судом у постанові від 30 листопада 2020 року по справі № 480/3105/19 вказано, що при визначенні суми, яка підлягає стягненню за затримку розрахунку при звільненні, слід обраховувати суму стягнення пропорційно розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять 100 відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Ця правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 22 липня 2021 року у справі № 200/5764/20-а та постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20.

Згідно ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для визначення розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року суд застосовує порядок розрахунку середнього заробітку, передбачений Порядком № 100, з врахуванням вищенаведених правових позицій Верховного Суду, зокрема, викладеної у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

За довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 липня 2017 року № ВФЗ-628 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії позивачу при виключенні зі списків особового складу нараховано та виплачено грошове забезпечення у розмірі 6336,88 грн, з яких посадовий оклад 819,84 грн, оклад за військовим званням 96,45 грн, надбавка за вислугу років 366,52 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 1282,81 грн, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 81,98 грн, премія 3689,28 грн.

Отже, у цій справі загальний розмір виплат, нарахованих позивачу при виключенні зі списків особового складу, складає 8366,68 грн, з яких:

посадовий оклад 819,84 грн, оклад за військовим званням 96,45 грн, надбавка за вислугу років 366,52 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 1282,81 грн, надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці 81,98 грн, премія 3689,28 грн;

компенсація відпустки як учаснику бойових дій, виплачена 29 жовтня 2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21 2029,80 грн.

Розмір невиплаченої позивачу у день виключення зі списків особового складу компенсації відпустки як учаснику бойових дій в сумі 2029,80 грн (виплачена 29 жовтня 2021 року) по відношенню до всіх належних при звільненні виплат у розмірі 8366,68 грн становить 24,26 % ((2029,80 грн х 100 %) : 8366,68 грн = 24,26 %).

Отже, виходячи з принципу пропорційності, сума належного позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року складає 75427,28 грн та обраховується таким чином: середньоденне грошове забезпечення у розмірі 145,49 грн х 2137 календарних днів = 310912,13 грн (середнє грошове забезпечення); 310912,13 грн (середнє грошове забезпечення) х 24,26 % (розмір невиплаченої позивачу у день виключення зі списків особового складу компенсації відпустки як учаснику бойових дій) : 100 % = 75427,28 грн.

При цьому, суд вважає за необхідне врахувати, що така тривала затримка в розрахунку відповідача з позивачем безпосередньо пов`язана й з тим, що позивач до 25 березня 2021 року не звертався до суду за захистом своїх прав, які він вважав порушеними.

Звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав тільки 25 березня 2021 року, тобто через 1919 календарних днів, що минули з дня виключення зі списків особового складу, свідчить про його недобросовісну поведінку та зловживання можливістю стягнення із відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без обмеження граничним строком, яка існувала до 18 липня 2022 року включно.

На думку суду, штучне подовження періоду затримки розрахунку при звільненні спотворює дійсне правове призначення середнього заробітку за час такої затримки, оскільки із засобу розумного стимулювання роботодавця виконувати зобов`язання перетворює на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.

Отже, розраховуючи належну до стягнення на користь позивача суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року, суд вважає за необхідне застосувати також засади розумності та добросовісності дій працівника, та виключити з 2137 календарних днів затримки 1919 календарних днів затримки, протягом яких позивач не виявляв належної зацікавленості та не вчиняв активних дій щодо захисту своїх порушених прав.

Отже, виходячи з принципів пропорційності, розумності, співмірності та добросовісності дій працівника, суд вважає, що сума належного позивачу середнього грошового забезпечення за період затримки з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року має складати 7729,80 грн (середньоденне грошове забезпечення у розмірі 145,49 грн х 219 календарних днів затримки (з 25 березня 2021 року (день звернення позивача за судовим захистом його порушених прав на отримання компенсації відпустки як учаснику бойових дій) по 29 жовтня 2021 року) = 31862,31 грн (середнє грошове забезпечення); 31862,31 грн (середнє грошове забезпечення) х 24,26 % (відсоткове значення невиплаченого у день виключення зі списків особового складу грошового забезпечення - компенсації відпустки як учаснику бойових дій) : 100 % = 7729,80 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем під час виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 420/21821/21 неправильно обраховано розмір середнього грошового забезпечення позивача у розмірі 1,00 грн, у зв`язку з чим наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04 листопада 2022 року № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року по справі № 420/21821/21» є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд не бере до уваги здійснений представником позивача у позовній заяві розрахунок розміру середнього грошового забезпечення, оскільки такий розрахунок здійснено на підставі інформації з пенсійної справи позивача, а вихід на пенсію по інвалідності останнім здійснено у 2017 році після звільнення з військової служби з посади військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідно і розмір пенсії позивачу обчислено з грошового забезпечення, яке він отримував перед звільненням з військової служби за посадою військового комісара.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 9 КАС України закріплено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року у розмірі 7729,80 грн.

Згідно п. 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Враховуючи поведінку обох сторін в цій справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що тривалий строк затримки в розрахунку при звільненні пов`язаний не лише з протиправними діями відповідача, але й зі зволіканням з боку позивача. І хоча закон не зобов`язує працівника звертатися до суду з приводу захисту своїх трудових прав, він все ж таки має добросовісно та розумно користуватися наданими йому правами.

Враховуючи викладене, застосовуючи принцип співмірності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про:

- визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 4 листопада 2022 року № 172 «Про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року по справі № 420/21821/21»;

- стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року у розмірі 7729,80 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Також, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення середньомісячного заробітку та ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2015 року по 29 жовтня 2021 року, через неналежність обраного позивачем способу судового захисту та його невідповідність об`єкту порушеного права у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Реви Світлани Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі № 360/1434/23 за позовом Реви Світлани Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 14 січня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв