Справа № 520/24098/24
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 р. №520/24098/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ) , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10,м. Львів,Львівська обл., Львівський р-н,79016, код ЄДРПОУ 3814885) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.08.2024 №32 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу пенсію за вислугу років з 07.08.2024 відповідно до п. "а'' ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В обґрунтування позову позивач зазначив, що після здійснення перерахунку пенсії на виконання рішення суду по справі №520/11048/21, відповідач припинив виплачувати щомісячну доплату в сумі 2000,00 гривень, передбачену постановою КМУ від 14 липня 2021р. №713 "Про додатковий соціальним захист окремих категорій осіб", що слугувало підставою звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу через систему "Електронний суд" та надійшла в електронний кабінет користувача, що підтверджується електронною роздруківкою.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до суду надано відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що 07.08.2024 звернувся із заявою від 14.03.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 15.08.2024 №32 про відмову в призначенні пенсії відповідно пункту «а» статті 55 Закону № 1788-XII, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років 12 років 06 місяці станом на 11.10.2017. Просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

Позивач 07.08.2024 звернувся до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (робітник локомотивних бригад).

За принципом екстериторіальності, вказану заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ у Львівській області.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 32 від 15.08.2024, яким вирішено відмовити позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про Пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В обґрунтування підстави відмови у вказаному рішенні зазначено, що відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років призначаються, зокрема: робітникам локомотивних бригад і окремим категоріям працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України після досягнення 55 років, за наявності на 11.10.2017 страхового стажу 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі чоловікам станом на 11.10.2017.

Страховий стаж ОСОБА_1 становить 41 рік 01 місяць 01 день. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 07 років 03 місяці 04 дні. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1987 по 08.12.1987 згідно довідки № 52 від 06.05.2024, оскільки період перетинається зі службою за контрактом та відсутня інформація про отримання кваліфікації. До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

Тобто, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи (не менше 12 років 6 місяців станом на 11.10.2017 року).

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: «Особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначається за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом України «Про пенсійне забезпечення» страхового і спеціального стажу.

Отже, виходячи з пунктів 2-1, 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, відповідні умови для призначення пенсії за вислугу років мають визначатись на момент, передбачений законодавцем - на день набрання чинності Законом України №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій". Вказані законодавчі положення неконституційними не визнавались.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.

Суд зауважує, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

У Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).

Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття „легітимні очікування") (Доповідь „Верховенство права", схвалена Європейською Комісією „За демократію через право" (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Відтак, суд приходить до висновку, що обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суд від 06.11.2023 у справі №240/24/21.

Також, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи".

Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Так, за змістом статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон № 1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону №1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Приписами статті 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи.

Пунктом «а» статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VIII) та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII (далі Закон № 911-VIII), було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років , з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

З прийняттям Закону №213-VIII підвищено, зокрема, загальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, зокрема, визначених пунктом «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ, - 30 років.

Відповідно, на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років як робітнику локомотивних бригад, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, (07.08.2024) пункт «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ встановлював, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років входять, зокрема, машиністи і помічники машиністів тепловозів та машиністи і помічники машиністів електровозів.

Як вбачається зі спірного рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 32 від 15.08.2024 страховий стаж ОСОБА_1 становить 41 рік 01 місяць 01 день. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 07 років 03 місяці 04 дні.

Такий спеціальний стаж, як зазначає ГУ ПФУ у Львівській області у відзиві на позов, складає станом на 11.10.2017.

Водночас, дослідивши записи у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , суд зазначає, що позивач з 04.06.1996 року по 31.01.2001 монтером колії магістральних залізниці у Виробничому підрозділі "Харківська дистанція колії" регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"; з 01.02.2001 переведений сигналістом з розрядку; з 06.01.2011 переведений обхідником колій та штучних споруд; з 17.07.2014 по 04.09.2019 працював на Державному підприємстві "Південна залізниця" у бригаді технічного обслуговування пасажирських вагонів; з 05.09.2019 по 18.06.2024 працював оглядачем - ремонтником вагонів 5 розряду ПТО технічної станції Харків - Пасажирський.

Окрім того, довідкою АТ "Українська залізниця" філія "Пасажирська компанія" (виробничий підрозділ Харківська вагонна дільниця") від 18.06.2024 № 617 підтверджено, що ОСОБА_1 з 05.03.2015 по 04.09.2019 працював у виробничому підрозділі Харківська вагонна дільниця філії "Пасажирська компанія "АТ "Українська залізниця" оглядачем - ремонтником вагонів магістральних залізниць, зайнятим на пунктах технічного обслуговування вагонів станцій позакласних. Всього пільгового стажу 04 років 06 місяців 00 днів. Користується правом на пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Довідкою АТ "Українська залізниця" філія "Пасажирська компанія" (виробничий підрозділ Харківська вагонна дільниця") від 18.06.2024 № 262 підтверджено, що ОСОБА_1 з 05.09.2019 по 18.06.2024 працював у виробничому підрозділі Харківська вагонна дільниця філії "Пасажирська компанія"АТ "Українська залізниця" оглядачем - ремонтником вагонів магістральних залізниць, зайнятим на пунктах технічного обслуговування вагонів станцій позакласних. Всього пільгового стажу 04 років 09 місяців 13 днів. Користується правом на пенсію за вислугу років на підставі п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Довідкою АТ "Українська залізниця" філія "Пасажирська компанія" (виробничий підрозділ Харківська вагонна дільниця") від 18.06.2024 № ПЧ-8/176 (уточннюча про пільговий характер роботи та умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії ОСОБА_1 ) підтверджено, що ОСОБА_1 працював повний день, безпосередньо здійснюючи організацію перевезень і забезпечуючи безпеку руху на залізниці та був зайнятий монтером колії магістральних залізниці, зайнятого на поточному утриманні, ремонті колії та штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів з 04.06.1996 року по 31.01.2001.

Отже, враховуючи вказані вище періоди роботи позивача, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років складає більше 12 років 6 місяців, а доводи відповідача 2 стосуються виключно відсутності у позивача страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, обчисленого станом на 11.10.2017, проте такі, на переконання суду, є помилковими, оскільки обмеження пунктом 2.1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

З огляду на вказане, суд не приймає до уваги посилання відповідача 2 у відзиві на позов на постанову Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20, оскільки суд враховує лише актуальну судову практику, а саме постанову Верховного Суд від 06.11.2023 у справі №240/24/21.

Підсумовуючи вищезазначене, враховуючи, що позивачем надано повний пакет документів для призначення пенсії, страховий стаж становить 41 рік 01 місяць 01 день, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років складає більше 12 років 6 місяців, а позиція відповідача 2 на відсутність достатнього станом на 11.10.2017 стажу, що дає право позивачу на пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнана судом необґрунтованою та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 набув право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ, з дати звернення із заявою про призначення пенсії, як це встановлено частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.08.2024 №32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років підлягає скасуванню.

Враховуючи обставини того, що у даному випадку позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з огляду на відсутність достатнього спеціального стажу без надання належної оцінки усім обставинам, то враховуючи викладені судом у даному рішенні висновки, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області (як територіального органу, яким розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності) призначити позивачу пенсію за вислугу років з 07.08.2024 відповідно до п. "а'' ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10,м. Львів,Львівська обл., Львівський р-н,79016, код ЄДРПОУ 3814885) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.08.2024 №32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 3814885) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років з 07.08.2024 відповідно до п. "а'' ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ( код ЄДРПОУ 3814885) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім ) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко