Справа № 440/239/25
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

13 січня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/239/25
Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Ясиновський І.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної інспекції архітектури та містобудування України, в якій просить:

визнати дії Державної інспекції архітектури та містобудування України, які зазначені у акті №1 від 02 вересня 2024 року, складеного працівниками зазначеної інспекції ОСОБА_2 та Голодюк Я.В. за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності при будівництві жилого будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 ж ОСОБА_3 - протиправними;

скасувати акт №1 від 20 вересня 2024 року, складений головними інспекторами будівельного нагляду Другого відділу державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду Я.О. Шаумян та Я.В. Голодюк.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вивчивши матеріали позову, суддя дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є незгода позивача із діями Державної інспекції архітектури та містобудування України щодо складеного працівниками зазначеної інспекції ОСОБА_2 та ОСОБА_4 акту №1 від 02 вересня 2024 року за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності при будівництві жилого будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 ж ОСОБА_3 , що фактично не відображає, на думку позивача, наявні порушення будівельних норм, містобудівних умов та обмежень.

Вирішуючи питання про те, чи належить вказаний позов розглядати за правилами адміністративного судочинства, слід звернути увагу на наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 цього Кодексу адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; а публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб, а також органів, яким законом надане право на представництво інтересів інших осіб, з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У постанові від 21 травня 2020 року у справі №826/16196/18 Верховний Суд зазначив, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Наявність свого порушеного права позивач обґрунтовує тим, що при будівництві житлового будинку та господарських приміщень ОСОБА_5 не виконав вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності і допустив порушення будівельних норм, стандартів і правил, провівши нове будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд, замість реконструкції своєї частини будинку, який складав одне житлове приміщення на праві спільної сумісної власності, як його, так і позивача.

У розділі VIII опису виявлених порушень вимог законодавства акту №1 вказано, що при будівництві ОСОБА_6 встановлена відсутність порушень вимог законодавства, що на думку позивача не відповідає дійсності, оскільки в цьому акті не зазначені порушення, які встановлені судовими експертами Полтавського відділення Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса 26 грудня 2018 року.

Позивач в позові зазначає, що в зв`язку з проведенням нового будівництва житлового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , зі значним порушенням будівельних норм та нормативних відстаней, на даний час унеможливлює проведення будь-яких будівельних робіт в частині житлового будинку, що належить ОСОБА_1 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, є підстави стверджувати, що суть спірних правовідносин у даній справі зводиться до бажання позивача усунути перешкоди, які на його думку існують під час реалізації прав позивача, як власника квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з новим будівництвом житлового будинку (а не реконструкцією) квартири АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_3 в цьому ж житловому будинку. Також позивач, посилається на те, що фактично у зв`язку із проведеними роботами по зведенню нового житлового будинку на суміжній з ним земельній ділянці були допущенні не відповідності, які призвели зокрема до не врахування відстаней залишкової частини будинку для огляду за конструкціями, конструктивне рішення даху сприяє потраплянню атмосферних опадів з покрівлі на територію суміжної земельної ділянки, частина збудованого сараю літ. "Б1" розташована на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що належить позивачу, влаштована глуха огорожа на межі із суміжною земельною ділянкою без згоди із її власником.

Зазначене вказує на те, що оцінка предмету спору у цій справі не має публічно-правового характеру, а відповідно цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів. Вирішення цієї справи адміністративним судом та визнання протиправними дій і скасування акту відповідача за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності при будівництві жилого будинку та господарських споруд (як процедурного документу) не дозволить остаточно вирішити спір між позивачем та суміжним власником нерухомого майна ОСОБА_3 і тим самим виконати основне завдання судочинства. При вирішенні цієї справи перед судом обов`язково постане питання правомірності юридичних фактів, на підставі яких проведено розподіл території, а також питання усунення перешкод в користуванні належним нерухомим майном, які в свою чергу не підлягають захисту в адміністративному судочинстві, а можуть бути предметом розгляду в цивільному судочинстві.

Існування спору в межах цивільно-правових правовідносин (спір про право на земельну ділянку та її забудову, усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, яке належить позивачу) виключає можливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства.

У постанові від 16 грудня 2019 року у справі № 826/823/17 Верховний Суд дійшов висновків, що "спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. У справі, що розглядається, фактично спір стосується правомірності володіння іншими особами земельною ділянкою, яка перетинається з земельною ділянкою позивача та створює перешкоди для здійснення державної реєстрації права власності за позивачем. Відтак, цей спір безпосередньо не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку саме органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства".

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (переважно майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У правовідносинах, що склалися між позивачем та відповідачем, у діях відповідача позивач вбачає порушення своїх прав як особи, яка є власником земельної ділянки та власником частини спільного нерухомого майна та в можливості мати вільний доступ до свого майна і усуненні перешкод від третіх осіб в праві вільне володіння таким майном.

Отже, у спірних правовідносинах чітко вбачається наявність у позивача майнового інтересу, а переданий на вирішення суду спір обумовлений порушенням приватного майнового права конкретного суб`єкта (позивача).

З огляду на зазначене вище, суддя дійшов до висновку, що спір між позивачем та відповідачем не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів . З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, відносини, пов`язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок та суміжного нерухомого майна ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Враховуючи характер спірних правовідносин та зміст позовних вимог, суд вважає, що даний спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, хоч одним з учасників спору і є суб`єкт владних повноважень, оскільки вказаний позов спрямований на захист приватноправового інтересу позивача.

Відтак, в даній справі існує спір про право цивільне, що виключає можливість її розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд роз`яснює позивачеві, що з метою належного захисту його прав та обравши вірний спосіб захисту, позивач не позбавлений права звернутися із відповідним позовом, який належить до юрисдикції місцевого загального суду з урахуванням територіальної підсудності в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства України.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається (ч. 5 ст. 170 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись статтею 170, 171, 383 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачу, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду з урахуванням територіальної підсудності в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя І.Г. Ясиновський