Справа № 300/4817/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/4817/24 пров. № А/857/24265/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Шинкар Т.І., Обрізка І. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року (головуючий суддя Микитюк Р.В., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/4817/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області неправомірними в частині неврахування періодів роботи з 01.03.2007 по 01.02.2013, з 09.04.2013 по 17.11.2014, з 20.01.2016 по 06.10.2017 та з 18.02.2019 до 11.07.2019 до загального трудового стажу позивача; зобов`язати відповідача зарахувати з первинного звернення позивача періоди роботи з 01.03.2007 по 01.02.2013, з 09.04.2013 по 17.11.2014, з 20.01.2016 по 06.10.2017 та з 18.02.2019 до 11.07.2019 до загального трудового стажу, здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що наявність самих лише записів в трудовій книжці про періоди роботи та наданих до матеріалів позовної заяви трудових договорів за період роботи на території російської федерації недостатньо для обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 має право на зарахування періоду роботи з 01.03.2007 по 01.02.2013, з 09.04.2013 по 17.11.2014, з 20.01.2016 по 06.10.2017 та з 18.02.2019 по 11.07.2019 до страхового стажу.

Зазначає, що належних доказів щодо сплати страхових внесків за спірний період роботи з 01.03.2007 по 01.02.2013, з 09.04.2013 по 17.11.2014, з 20.01.2016 по 06.10.2017 та з 18.02.2019 по 11.07.2019 на території російської федерації позивачем ні до органів Пенсійного фонду, ні до суду не надано.

Враховуючи припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, згідно якої проводилось взаємне визнання та зарахування стажу, стаж роботи на території російської федерації з 01.01.1992 не враховується до страхового стажу, а також через відсутність відомостей щодо сплати страхових внесків за період роботи з 01.03.2007 по 01.02.2013, з 09.04.2013 по 17.11.2014, з 20.01.2016 по 06.10.2017 та з 18.02.2019 по 11.07.2019 немає підстав для задоволення позову.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, а саме копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 05.03.1983, позивач працював: з 01.03.2007 по 01.02.2013 на підприємстві "Філія будівельно-монтажного управління ООО "Інкомнафтопродукт"; з 09.04.2013 по 17.11.2014 в ЗАТ "Єрмаковському підприємстві по ремонту свердловин".

Позивач 31.03.2022 звернувся з усіма необхідними документами до Надвірнянського об`єднаного управління ПФУ про призначення пенсії за віком. Рішенням Надвірнянського об`єднаного управління ПФУ в Івано-Франківській області №40 від 08.04.2022 позивачу призначена пенсія за віком.

Позивач 04.04.2024 звернувся зі заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо пенсійного забезпечення.

Листом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №4644-3354/Л-02/8-0900/24 від 30.04.2024 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при призначенні пенсії не було зараховано періоди роботи на території російської федерації з 01.03.2007 по 01.02.2013, з 09.04.2013 по 17.11.2014 у зв`язку з тим, що з 01.01.2023 росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.2023.

Позивач не погоджується з позицією відповідача та вважає неврахування до страхового стажу періодів на території росії протиправним, а тому звернувся в суд за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі, також - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі, також - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказаний Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі, також - Порядок №637).

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

Згідно пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі, також - Інструкція №58), встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Трудова книжка позивача заповнена у відповідності до вимог Інструкції №58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких ОСОБА_1 прийнятий на таку роботу.

Спірні періоди роботи позивача підтверджуються довідками.

Періоди роботи позивача з 01.03.2007 по 01.02.2013 (підприємство "Філія будівельно-монтажного управління ООО "Інкомнафтопродукт") та з 09.04.2013 по 17.11.2014 ("Єрмаківське підприємство по ремонту свердловин") та нарахування заробітної плати, окрім записів трудової книжки додатково підтверджуються трудовими договорами №23/07 від 01.03.2007, №23п/2008 від 27.02.2008, №23/п/2010 від 07.12.2009, №23п/2009 від 03.02.2009, №23/п/2011 від 16.12.2010, №23/п/2012 від 04.10.2011, №23/п/2013 від 31.07.2012, №73591 від 08.04.2013, №73591 від 06.02.2014, довідками №6 від 28.05.2010 №6 від 28.05.2010, №6 від 28.05.2010, №6 від 28.05.2010, №04 від 11.03.2015, №05 від 11.03.2015, №06 від 11.03.2015, №7 від 11.03.2015, №08 від 11.03.2015, №09 від 11.03.2015, №10 від 11.03.2015, №744 від 19.11.2014, №0116 від 17.11.2014, відомостями про трудову діяльність, відомостями про індивідуальний обліковий рахунок застрахованої особи.

Стосовно відмови у зарахуванні позивачу заробітної плати в період з 20.01.2016 по 06.10.2017 та з 18.02.2019 по 11.07.2019 суд зазначає наступне.

Спірні періоди роботи позивача підтверджуються трудовими договорами №35 від 20.01.2016, №29/16 від 23.09.2016, №63 від 06.10.2017, №207 від 18.09.2019, №307/2019 від 11.07.2019,

Згідно статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону № 1058-ІV.

Згідно статті 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

Частинами 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно частини 16 статті 106 Закону №1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Аналогічні вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Абзацом 3 статті 3 Федерального закону Про трудові пенсії в російській федерації від 17.12.2001 р № 173-ФЗ, іноземні громадяни та особи без громадянства, які постійно проживають в Російській Федерації, мають право на трудову пенсію нарівні з громадянами Російської Федерації, за винятком випадків, встановлених федеральним законом або міжнародним договором Російської Федерації.

Федеральним законом Про внесення змін в окремі законодавчі акти російської федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди від 03.12.2011 №379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 Федерального закону Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації №167-ФЗ від 15.11.2001, відповідно до яких, застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону.

Статтею 9 даного Федерального закону передбачено, що він вступає в силу з 01.01.2012.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду Російської Федерації виник з 01.01.2012.

Відсутність інформації про сплату страхових внесків за певні періоди роботи жодним чином не підтверджує несплату таких внесків.

Усі періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці, записи оформлені у відповідності до вимог Інструкції №58, жодних виправлень, закреслень тощо не містять. Водночас, відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про спірні періоди роботи позивача.

Принцип пропорційності, який вимагає співмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в частині неврахування періодів роботи з 01.03.2007 по 01.02.2013, з 09.04.2013 по 17.11.2014, з 20.01.2016 по 06.10.2017 та з 18.02.2019 до 11.07.2019 до загального трудового стажу позивача та зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати з первинного звернення позивача періоди роботи з 01.03.2007 по 01.02.2013, з 09.04.2013 по 17.11.2014, з 20.01.2016 по 06.10.2017 та з 18.02.2019 до 11.07.2019 до загального трудового стажу, здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що враховуючи предмет спору, незначну складність справи, заперечення відповідача щодо суми витрат на правову допомогу та виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2024 року у справі № 300/4817/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар