Справа № 600/4562/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4562/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період із 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та із 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року, та за період перебування у відпустці за станом здоров`я із 06 травня 2023 року по 06 червня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період із 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та із 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року, та за період перебування у відпустці за станом здоров`я із 06 травня 2023 року по 06 червня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено; визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та поновлено такий строк; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії всіх документів, які стосуються спірних відносин.

Як вбачається зі змісту позову та відповіді на відзив, в обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач під час проходження військової служби отримав поранення, яке згідно з довідкою про обставини травми та довідкою ВЛК є таким, що пов`язане із захистом Батьківщини. Після отриманої травми позивач проходив тривале стаціонарне лікування. Разом з цим позивачу (у тому числі станом на день звернення до суду з цим позовом) не виплачено додатку винагороду, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, у розмірі до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року, а також у відпустці у зв`язку з отриманим пораненням у період з 06 травня 2023 року по 06 червня 2023 року. Вказано, що ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявою про виплату йому спірної додаткової винагороди, в чому йому було відмовлено.

Згідно із змістом відзиву відповідач, обґрунтовуючи відсутність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди, вказав, що позивач повинен був звернутись до свого безпосереднього начальника з рапортом про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, як це вимагається змістом Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині звернення військовослужбовця зі службових чи інших питань до свого безпосереднього начальника. Тобто, фактично, позивачем не використано досудовий порядок врегулювання спору, що у свою чергу свідчить про передчасність заявленого позову. Стосовно періодів перебування на стаціонарному лікуванні з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року відповідач вказав про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за ці періоди, оскільки таке лікування не було пов`язане з отриманим пораненням. Також відповідач зазначив, що позивачем не підтверджено наявності правових підстав для виплати додаткової винагороди за період перебування у відпустці для лікування за період з 06 травня 2023 року по 06 червня 2023 року. Додатково вказано про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 20 грудня 2024 року витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 відпустки у період з 06 травня 2023 року по 06 червня 2023 року (у разі його наявності) та детальний розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , яке йому було виплачено з червня 2023 року (початок спірного періоду) по березень 2024 року (місяць звільнення позивача з військової служби), із зазначенням видів та сум грошового забезпечення за вказаний період.

На виконання вимог указаної ухвали суду від 20 грудня 2024 року представником військової частини НОМЕР_1 надано копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №135 від 08 травня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 вважався таким, що вибув у відпустку за станом здоров`я терміном 30 діб з 08 травня 2023 року по 06 червня 2023 року. Також представником відповідача надано копію картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за період з червня 2023 року по березень 2024 року.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач проходив військову службу в особовому складі військової частини НОМЕР_1 .

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 лютого 2022 року №40 ОСОБА_1 у зв`язку з призовом по мобілізації зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення починаючи з 26 лютого 2022 року.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 отримав поєднане осколкове поранення шиї, грудної клітки, живота та кінцівок (серед поранень у тому числі наскрізне поранення м`яких тканин правого плеча) за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , перебуваючи у засобах індивідуального захисту, в результаті ворожого обстрілу. Зазначене підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 29 листопада 2022 року №253.

У 2022 році позивач неодноразового проходив ВЛК після отриманого поранення, за наслідками проведення якого встановлено, що отримане позивач поранення «ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», а отримана травма за наказом МОЗ України від 04 липня 2007 року №370 є тяжкою.

Вказане підтверджується довідками ВЛК від 07 жовтня 2022 року №1048, від 08 листопада 2022 року №1495, від 08 грудня 2022 року №1785, від 08 лютого 2023 року №441 та від 10 лютого 2023 року №470.

Як вбачається зі змісту довідки військово-лікарської комісії військової частина НОМЕР_2 від 10 лютого 2023 року №470, після проведення медичного огляду позивача було встановлено необхідність у відпустці за станом здоров`я після поранення на 30 календарних днів.

Крім цього, матеріалами справами підтверджується, що у зв`язку з отриманою травмою позивач проходив тривале стаціонарне лікування у 2022 та 2023 роках.

Зокрема, у період з 24 квітня 2023 року по 05 травня 2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Інститут нейрохірургії» ім. Академіка А.П. Ромоданова НАМН України», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1904/23 від 05 травня 2023 року. У вказаній виписці зазначено, що отримане ОСОБА_1 поранення «ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини». В лікувальних та трудових рекомендаціях виписки зазначено, що ОСОБА_1 потребує відпустки на 30 днів.

На підставі рапорту ОСОБА_1 від 08 травня 2023 року та виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1904/23 від 05 травня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) 08 травня 2023 року видано наказ №135 про вибуття ОСОБА_1 у відпустку за станом здоров`я на 30 діб з 08 травня 2023 року по 06 червня 2023 року.

06 червня 2023 року позивач подав військовій частині НОМЕР_1 рапорт, в якому вказав, що він прибув з відпустки за станом здоров`я та приступив до виконання службових обов`язків (в розпорядження військової частини).

Однак після прибуття з відпустки позивач продовжував стаціонарне лікування:

- з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року в ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №2988 від 18 серпня 2023 року);

- з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року в ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №4787 від 15 січня 2024 року).

Як вбачається зі змісту довідки військово-лікарської комісії ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня від 11 січня 2024 року №347/106, після проведення медичного огляду ОСОБА_1 було встановлено непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку. При цьому вказано, що отримана позивачем травма визначена як тяжка і ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

29 лютого 2024 року позаштатною ВЛК ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня затверджено свідоцтво про хворобу №347/106, в якому вказано, що захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини; за наказом МОЗ України №370 від 04 липня 2007 року травма тяжка; поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (довідка №253 від 29 листопада 2022 року).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 березня 2024 року №76 позивач був звільнений з військової служби у запас за підпунктом б пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 починаючи з 14 березня 2024 року. Зазначений наказ виданий командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) у тому числі на підставі свідоцтва про хворобу №347/106 від 29 лютого 2024 року.

Дослідженням змісту картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 судом встановлено, що позивачу за травень 2023 року було виплачено грошове забезпечення, яке складалося з таких складових: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, додаткова винагорода, премія, грошова допомога на оздоровлення.

У період з червня 2023 року по березень 2024 року позивачу додаткова винагорода не нараховувалась і не виплачувалась, що підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 , наданої на виконання вимог ухвали суду від 20 грудня 024 року.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2024 року позивач звертався до відповідача з рапортом про нарахування та виплату додаткової винагороди за період лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року, з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року.

Листом від 17 травня 2024 року №693/9842 відповідач повідомив позивача про те, що додаткова винагорода у зв`язку з лікуванням після поранення під час захисту Батьківщини була виплачена 26 січня 2024 року за період з 21 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року, з 01 жовтня 2022 року по 06 жовтня 2022 року, з 11 березня 2023 року по 11 березня 2023 року, з 20 березня 2023 року по 31 березня 2023 року, з 01 квітня 2023 року по 03 квітня 2023 року, з 24 квітня 2023 року по 30 квітня 2023 року, з 01 травня 2023 року по 05 травня 2023 року відповідно до наказу №346 від 23 січня 2024 року. Також позивачу була виплачена додаткова винагорода у зв`язку з лікуванням після поранення 13 грудня 2023 року за період з 07 жовтня 2022 року по 08 грудня 2022 року, з 08 грудня 2022 року по 08 січня 2023 року, з 08 січня 2023 року по 10 березня 2023 року відповідно до наказу №2814 від 16 листопада 2023 року. 26 квітня 2024 року позивачу була виплачена додаткова винагорода у зв`язку з лікуванням після поранення під час захисту Батьківщини за період 12 березня 2023 року.

Як вбачається зі змісту листа військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2024 року №693/8054, додаткова винагорода у зв`язку з лікуванням після поранення під час захисту Батьківщини за період з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року, з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року ОСОБА_1 не виплачена через причину відсутності підтверджуючих документів про періоди лікування. Медичні документи за вказані періоди були передані посадовим особам військової частини для розгляду та прийняття рішення у виплаті. Додатково відповідач повідомив, що за період з 06 травня 2023 року по 06 червня 2023 року відсутні документи, що підтверджують лікування або відпустку у зв`язку з пораненням, яке пов`язане із захистом Батьківщини.

Листом від 21 вересня 2024 року №693/24760 військова частина НОМЕР_1 повідомила додатково позивача (його представника) про те, що виплату додаткової винагороди за періоди стаціонарного лікування з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року, з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року та за період перебування у відпустці за станом здоров`я з 06 травня 2023 року по 06 червня 2023 року не погоджено у зв`язку з тим, що у вказані періоди ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я з приводу захворювання.

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 листопада 1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024 строк дії воєнного стану продовжувався і діє по даний час.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII Про правовий режим воєнного стану (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168.

Абзацом 1 пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (у редакції зі змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022, №1066 від 27.09.2022, №1146 від 08.10.2022, №43 від 20.01.2023, яка застосовувалася на час перебування позивача у відпустці для лікування після поранення з 06 травня 2023 року по 08 травня 2023 року та на час періоду лікування позивача з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також абзацами 5, 6 пункту 1 Постанови №168 передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168 у редакції зі змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022, №1066 від 27.09.2022, №1146 від 08.10.2022, №43 від 20.01.2023, №836 від 09.08.2023, №1001 від 15.09.2023, №1162 від 07.11.2023, яка застосовувалася на час періодів лікування позивача з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Абзацом четвертим пункту 11 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Згідно пункту 12 Розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають (перебували) на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого. При цьому Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Також положеннями Постанови №168 передбачено право військовослужбовців на виплату їм додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Конструкція зазначених вище норм передбачає, що підставами для включення військовослужбовця (в даному випадку - позивача) до наказу про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, є:

- отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

- перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується відповідно до наказу командира військової частини за період перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Судом встановлено, що у вересні 2022 року ОСОБА_1 отримав поєднане осколкове поранення шиї, грудної клітки, живота та кінцівок (серед поранень у тому числі наскрізне поранення м`яких тканин правого плеча) за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту Оскіл, Ізюмського району Харківської області, перебуваючи у засобах індивідуального захисту, в результаті ворожого обстрілу. Зазначене підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 29 листопада 2022 року №253.

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що отримана позивачем травма є такою, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Вказане, з огляду на зміст заяв по суті справи, не заперечується жодним з учасників справи.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з отриманою травмою позивач проходив тривале стаціонарне лікування у 2022 та 2023 роках.

Зокрема, у 2023 році ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у таких закладах охорони здоров`я:

- з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року в ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №2988 від 18 серпня 2023 року);

- з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року в ОКНП Чернівецька обласна психіатрична лікарня (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №4787 від 15 січня 2024 року).

При цьому факт проходження позивачем стаціонарного лікування з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року за наслідками отриманого вогнепального поранення 20 вересня 2022 року з посиланням на довідку про обставини травми №253 від 29 листопада 2022 року також зазначено ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» у виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4787 від 15 січня 2024 року та свідоцтві про хворобу №347/106 від 11 січня 2024 року.

Також дослідженням змісту виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4787 від 15 січня 2024 року судом встановлено, що проходження стаціонарного лікування позивачем у період 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» також було пов`язане з наслідками вогнепального осколкового сліпого поранення, отриманого 20 вересня 2022 року. При цьому вказано, що за наказом МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма «тяжка».

До того ж, як вбачається з довідки військово-лікарської комісії №347/106 від 11 січня 2024 року, діагноз позивача «наслідки мінно-уламкового поранення (20.09.2022)» за наказом МОЗ України №370 від 04 липня 2007 року визнано як тяжка травма і така, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Вказане також підтверджується свідоцтвом про хворобу №347/106 від 11 січня 2024 року.

Суд зауважує, що виплата додаткової винагороди, передбачена Постановою №168, здійснюється лише у випадку «Поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаним із захистом Батьківщини».

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд вважає, що у період з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року позивач проходив стаціонарне лікування саме у зв`язку з отриманою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, що свідчить про безпідставність тверджень відповідача у листі від 21 вересня 2024 року №693/24760 та у відзиві про те, що позивач перебував на стаціонарному лікування з приводу захворювання, яке не пов`язано з отриманими пораненнями.

Таким чином, наведені вище обставини вказують на те, що у розумінні положень Постанови №168 позивач вважається особою, яка у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення).

В ході судового розгляду справи відповідачем не надано суду доказів того, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року було пов`язано не з обставинами безпосередньої його участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, за яких позивач і отримав поранення, а травму визнано як тяжку.

Отже, позивач має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно за час перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року.

Водночас у ході судового розгляду цієї справи відповідач не навів доводів та не надав до суду жодних доказів того, що додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №168 у розмірі до 100000,00 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) була виплачена позивачу.

Відповідні відомості про виплату позивачу додаткової винагороди за вказані вище періоди перебування на стаціонарному лікуванні відсутні і в картках особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні за період з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року.

Тому, суд зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду за період перебування у відпустці за станом здоров`я суд зазначає таке.

Нормами пункту 1 Постанови №168 визначено, підставами для включення військовослужбовця (в даному випадку - позивача) до наказу про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Як встановлено судом з наявних у справі матеріалів, у період з 24 квітня 2023 року по 05 травня 2023 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Інститут нейрохірургії» ім. Академіка А.П. Ромоданова НАМН України», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1904/23 від 05 травня 2023 року. У вказаній виписці зазначено, що позивач прибув до закладу охорони здоров`я з основним діагнозом: «Наслідки мінно-уламкового поранення правого плеча з ушкодженням ліктьового нерва». Про отримання ОСОБА_1 наскрізного поранення м`яких тканин правого плеча також зазначено і в довідці про обставини травми №253 від 19 листопада 2022 року.

Тобто, перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 24 квітня 2023 року по 05 травня 2023 року прямо пов`язане з отриманою позивачем травмою правого плеча. При цьому, як свідчить зміст листа військової частини НОМЕР_1 від 17 травня 2024 року №693/9842, позивачу було виплачено додаткову винагороду у зв`язку з лікуванням після поранення під час захисту Батьківщини за період з 24 квітня 2023 року по 30 квітня 2023 року та з 01 травня 2023 року по 05 травня 2023 року.

Крім цього, у виписці з медичної карти стаціонарного хворого №1904/23 від 05 травня 2023 року вказано, що отримане ОСОБА_1 поранення "ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини". Для відновлювального лікування ОСОБА_1 прибув за направленням з військової частини. В лікувальних та трудових рекомендаціях виписки зазначено, що ОСОБА_1 потребує відпустки на 30 днів.

Отже, перебування позивача у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою з 08 травня 2023 року по 06 червня 2023 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №135 від 08 травня 2023 року обумовлено отриманою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини.

При цьому матеріалами справи підтверджується, що позивач неодноразово проходив медичний огляд військово-лікарськими комісіями, якими встановлено, що за наказом МОЗ України від 04 липня 2007 року №370 отримана позивачем травма є тяжкою.

Зокрема, до вибуття у відпустку на підставі наказу №135 від 08 травня 2023 року позивач проходив медичний огляд військово-лікарською комісією 10 лютого 2023 року, за результатами якого складено довідку №470, в якій, крім підтвердження того, що отримана позивачем травма є тяжкою, також зазначено і те, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Отже, потреба позивача у відпустці за станом здоров`я прямо пов`язана з отриманою ним травмою, яку визначено як тяжку, в тому числі і згідно довідки ВЛК №470 від 10 лютого 2023 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право також і на нарахування та виплату йому додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн як такий, що перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тому, суд зобов`язує відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн пропорційно часу перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 травня 2023 року №135.

Разом з цим суд звертає увагу на те, що згідно змісту наказу від 08 травня 2023 року №135 у відпустці за станом здоров`я після отриманого поранення позивач перебував з 08 травня 2023 року, а не з 06 травня 2023 року як помилково зазначено позивачем у заявлених позовних вимогах. Відтак, наявні правові підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди пропорційно часу перебування у відпустці саме за період з 08 травня 2023 року по 06 червня 2023 року.

Отже, заявлений позов, вцілому, підлягає задоволенню.

Посилання відповідача у відзиві на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позову суд оцінює критично, оскільки клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду з цим позовом відповідачем не подавалося.

Крім цього, суд вважає, що відповідачем помилково вказується про необхідність застосування у цьому спорі місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, адже згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23, норми статті 233 КЗпП України є нормами матеріального права, які визначають строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказані норми поширюють свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу. Верховний Суд наголосив, що чіткою та передбачуваною є позиція щодо необхідності застосування приписів статті 233 КЗпП України під час визначення строків звернення до адміністративних судів для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі.

Отже, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України.

До того ж, судом в ухвалі від 06 листопада 2024 року, якою відкрито провадження в даній справі, уже було вирішено питання про визнання поважними причин пропуску строку звернення позивача до суду з цим позовом та поновлено такий строк.

Стосовно посилань відповідача у відзиві на те, що позивач мав застосувати досудовий порядок врегулювання спору, у тому числі шляхом подачі рапорту про нарахування і виплату йому спірної додаткової винагороди, то суд зауважує, що у відзиві не вказано жодних норм чинного законодавства, якими встановлено механізм обов`язкового досудового врегулювання спору між військовослужбовцем і військовою частиною щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Крім цього з наявних у справі матеріалів убачається, що позивач звертався до відповідача з відповідними заявами про нарахування та виплату додаткової винагороди за спірні періоди перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці, однак у листах військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2024 року №693/18054 та від 21 вересня 2024 року №693/24760 вказано про відсутність підстав для виплати позивачу спірної додаткової винагороди.

Твердження представника відповідача на те, що позивач був зобов`язаний подати рапорт про нарахування та виплату додаткової винагороди у відповідності до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, суд відхиляє, оскільки названим нормативно-правовим актом не врегульовано порядок нарахування та виплати військовослужбовцю додаткової винагороди. Вказане питання регулюється Постановою №168, яка передбачає, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). При цьому Постановою №168 не визначено, що умовою для видачі командиром (начальником) такого наказу є подання військовослужбовцем рапорту про нарахування і виплату йому додаткової винагороди.

Доводи, надані відповідачем, не спростовують доводи позову та надані на їх підтвердження докази щодо наявності у позивача права на спірну додаткову винагороду.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для задоволення позову. Натомість доводи відзиву є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за періоди з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року, а також пропорційно часу перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за період з 08 травня 2023 року по 06 червня 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за періоди з 07 червня 2023 року по 18 серпня 2023 року та з 07 вересня 2023 року по 15 січня 2024 року, а також пропорційно часу перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за період з 08 травня 2023 року по 06 червня 2023 року.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 14 січня 2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя О.П. Лелюк