Справа № 520/23799/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року Справа № 520/23799/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 12.09.2024, просить:

- визнати неправомірними дії головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (далі - відповідач-1) та головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі - відповідач-2) щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду в Харківській області та головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи на посаді судді 31 рік 02 місяці 12 днів та стаж роботи за юридичною спеціальністю тривалістю у 2 роки, вимоги щодо якого були визначені законом та надавали право для призначення на посаду судді, а разом зарахувати до стажу роботи, який дає право на отримання ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період роботи тривалістю у 33 роки 02 місяці 12 днів, і здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 76 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 08 травня 2024 року довічно, з виплатою йому недоотриманих сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, відповідно до його заяви про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, та довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 04-49/292 від 13.05.2024, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області та головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 26 червня 2024 року відповідно до його заяви про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та довідки № 04-49/292 від 13.05.2024, виданої територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Харківській області, якою визначена суддівська винагорода, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 221422,50 грн і складається з: посадового окладу в розмірі 113550 грн, доплати за вислугу років (80%) у сумі 90840 грн, доплати за перебування на адміністративній посаді в суді (5%) в сумі 5677,50 грн, доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 11355 грн, з виплатою ОСОБА_1 недоотриманих сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В обґрунтування позову покликається на те, що позивача звільнено з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у зв`язку з відставкою, призначено довічне грошове утримання у розмірі 72%, що становить 153708,75 грн. Закони України передбачають, що судді у відставці мають право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 50% суддівської винагороди з подальшим збільшенням на 2% за кожний рік понад 20 років стажу. До стажу роботи судді також зараховується професійний стаж. На підставі документів, до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню: 31 рік 2 місяці 12 днів, а також 2 роки роботи державним виконавцем. Відповідно, розмір щомісячного довічного грошового утримання повинен становити 76%, а не 72%. Не включення до стажу роботи на посаді судді періоду роботи, вимога щодо якого була визначена законом, є протиправним. 26.06.2024 позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок довічного грошового утримання, надавши відповідну довідку. Відповідач відмовив у перерахунку, що є протиправним, оскільки довічне утримання повинно перераховуватись при зміні розміру суддівської винагороди. Закони України № 1082-ІХ, № 1928-ІХ та № 2710-ІХ змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів. Закони, що регулюють статус суддів, мають пріоритет над іншими законами. Закон України № 1402-VIII встановлює, що для визначення розміру суддівської винагороди застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня. Неправильне застосування розрахункової величини посадового окладу порушує конституційну гарантію незалежності суддів. Гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу та необхідною умовою справедливого правосуддя. Це включає матеріальне забезпечення, зокрема суддівську винагороду та щомісячне довічне грошове утримання. Суд керується принципом верховенства права та враховує практику Європейського суду з прав людини. Принцип правової визначеності забезпечує передбачуваність правовідносин і не дозволяє державі уникати відповідальності. Державні органи зобов`язані діяти добросовісно та прозоро, у зв`язку із чим просить відповідача зобов`язати до вчинення відповідних дій.

Відповідачем головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргумент про те, що головне управління вважає позовну заяву безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Згідно з Конституцією України, органи державної влади діють лише в межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством. 26.06.2024 ОСОБА_1 подав заяву про перерахунок довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». До заяви були додані скан-копії довідки про суддівську винагороду та інших документів. 03.07.2024 було прийнято рішення про відмову у проведенні перерахунку, мотивоване тим, що пенсійне забезпечення регламентується Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами. Рішення Конституційного Суду № 2-р/2020 не містить положень щодо його виконання, а порядок визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання регулюється статтею 142 Закону № 1402. Прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2102 гривні, що передбачено Законом України від 09.11.2023 № 3460-IX «Про державний бюджет на 2024 рік». Відповідно до ст. 137 Закону № 1402, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді та інші посади, визначені законодавством. Зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи за юридичною спеціальністю тривалістю у 2 роки, чинним законодавством не передбачено. Підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно поданої заяви № 4546 від 26.06.2024 немає. Просить у позові відмовити.

Відповідачем головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Заяву розглянуло головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке прийняло рішення про відмову у перерахунку. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не порушувало прав позивача, оскільки не приймало рішення щодо його заяви. Дискреційні повноваження на прийняття рішення про перерахунок пенсії належать органам Пенсійного фонду України. Суд не може втручатися у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки на відповідність закріпленим у КАС України критеріям. Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсій. Оскільки розгляд документів здійснювало головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, належним відповідачем є саме цей орган. Відповідно до ст. 137 Закону № 1402, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді та інші посади, визначені законодавством. Закон № 1402 передбачає, що право на щомісячне довічне грошове утримання має суддя, який підтвердив відповідність займаній посаді або призначений за результатами конкурсу. Підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно поданої заяви № 4546 від 26.06.2024 немає. Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди. За кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років, утримання збільшується на 2%. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється у разі зміни розміру складових суддівської винагороди. Однак, з 01.01.2024 базовий розмір, з якого визначаються посадові оклади суддів, не змінювався і залишився на рівні 2102 грн. Відповідно, підстав для перерахунку пенсії немає. Постанова Верховного Суду України від 13.09.2023 не містить зобов`язань щодо органів Пенсійного фонду. Тому підстав для проведення перерахунку немає. Суд першої інстанції повинен встановити, який суб`єкт владних повноважень приймав рішення, що стало підставою для звернення до суду. Позивач може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не розглядало заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії, тому відсутні правові підстави для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії.

Ухвалою суду від 30.08.2024 провадження в справі відкрито та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.09.2024 залучено до справи в якості співвідповідача головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив, рішення Вищої ради правосуддя "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку" від 07.05.2024 позивача звільнено з посади судді Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу в.о. голови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 травня 2024 року, позивача відраховано зі штату суду в зв`язку зі звільненням у відставку.

Рішенням/розпорядженням відповідача-1 від 20.06.2024 №114, видано Індустріальним об`єднаним управлінням ПФУ м. Харкова в якому позивач перебуває на обліку, призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 08.05.2024 у розмірі 72 відсотків із середньомісячного заробітку 153708,75 грн, дата призначення з 08.05.2024, стаж роботи - 31 рік 1 місяць 13 днів, що підтверджується копією зазначеного рішення/розпорядження /а.с. 29/.

Позивач наводить аргументи про те, що відповідачем-1 допущено протиправні дії щодо не зарахування до стажу роботи двох років роботи у галузі права перед призначенням на посаду судді, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі по тексту - Закон України №1402-VІІІ).

У відповідності до частин першої, другої статті 142 Закону України №1402-VIІI, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 3 вказаної статті щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Приписами статті 137 Закону України №1402-VIІI встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

До стажу судді у відставці та розрахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідачем не враховано стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом і надає право для призначення на посаду судді. Цей період моєї трудової діяльності зарахований лише до загального трудового стажу. При цьому поданий розрахунок стажу, який дає мені право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, здійснений Орджонікідзевським районним судом м. Харкова у відповідності до діючого Порядку подання документів для призначення (перерахунку) та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України містить період юридичного стажу, необхідного для набуття статусу судді.

Як свідчать матеріали справи, пенсійним органом при проведенні обрахунку щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, не враховано до стажу роботи позивача, який дає право на отримання довічного грошового утримання, період трудової діяльності зарахований лише до загального трудового стажу, який дає позивачу право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, здійснений Орджонікідзевським районним судом м. Харкова у відповідності до діючого Порядку подання документів для призначення (перерахунку) та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України містить період юридичного стажу, необхідного для набуття статусу судді.

Згідно з абз. 4 пунктом 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час обрання позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-XII та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 №584/95.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24.02.1994 №4015-XII, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абз. 2 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 № 584/95 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності статті 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№865-2005-п) втратила чинність 01.01.2012.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з абз. 4 пунктом 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про статус суддів» №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Суд установив, позивач призначений на посаду судді від 25.02.1993.

На час призначення позивача суддею вперше діяв Закон України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі по тексту - Закон України №2862-ХІІ).

Відтак, законодавством, що діяло на момент набрання чинності Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів», було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, тривалістю у 2 роки.

Суд установив, станом на 07 травня 2024 року стаж роботи позивача на посаді судді становив 31 рік 2 місяці 12 днів.

Стаж роботи державним виконавцем і старшим державним виконавцем Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з 03.01.1989 до дати обрання позивача суддею 25.02.1993, який становить 4 роки 1 місяць 22 дні, а відтак частина такого стажу тривалістю у 2 роки, повинна бути зарахована до стажу роботи на посаді судді.

Крім того, суд зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17, від 20.04.2021 у справі №344/5707/19.

Суд установив, рішення Вищої ради правосуддя "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку" від 07.05.2024 зазначено наступне. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» , яка була чинною на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціалізацією не менше двох років. Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково 2 років роботи у галузі права. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку, становить 33 роки 2 місяці 12 днів.

Суд прийшов висновку, що загальний стаж позивача для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII складає повних 33 роки (33 роки 02 місяці 12 днів).

Верховний Суд у постанові від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/18 зазначив, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що оскільки відповідач-1 під час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоток розміру суддівської винагороди 72% замість 76%, є неправомірним.

Засіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові Верховного Суду 25 березня 2020 року у справі №752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Отже, суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту порушеного оправа позивача суд прийшов переконання про те, що відповідача-1, який приймав рішення про призначення щомісячного грошового утримання судді-у відставці, необхідно зобов`язати зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді, - 2 роки, а всього з урахуванням роботи на посаді судді - 33 роки 02 місяці 12 днів.

Щодо дати зарахування до стажу роботи на посаді судді додатково 2 років роботи у галузі права та проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, тобто з 08.05.2024 суд прийшов переконання про те, що оскільки відповідачем-1 неналежно виконано визначені повноважень щодо розгляду заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання з 08.05.2024, що підтверджено доказами у справі та доводами, які викладені у адміністративному позові, а відтак підстави визнати дату зарахування та перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці у суду відсутні, адже будь-яких даних щодо не зарахування відповідачем спірного періоду з 08.05.2024, тобто з дати призначення пенсії позивачу, у суду відсутні.

Щодо частини позовної вимоги про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці, суд зазначає, що право позивача на перерахунок щомісячного грошового утримання не є порушеним та заявлено на майбутнє, а відтак, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд приходить висновку про відмову у задоволені таких позовних вимог.

Щодо позовних вимог про перерахунок щомісячного грошового утримання позивача, відповідно до довідки ТУ ДСА у харківській області від 13.05.2024 № 04-49/292, суд прийшов наступного.

Суд установив, при призначенні щомісячного грошового утримання позивача з 08.05.2024, відповідач-1 при визначенні розміру пенсії виходив із середньо заробітку. Середній заробіток становить 153708,75 грн. Розмір пенсії становить 110670,00 грн / а.с. 29/.

Згідно з довідки ТУ ДСА України в Харківській області № 04-49/292 від 13.05.2024, посадовий оклад позивача станом на 01 січня 2024 року становить 113550,00 грн, тобто тридцять прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідний рік, відповідно до правової позиції Верхового Суду від 13.09.2023 р. у справі № 240/44080/21. Доплата за вислугу років (80%) 90840,00 грн. Доплата за перебування на адміністративній посаді (5%) 5677,50 грн. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 11355,00 грн /а.с. 30/.

26.06.2024 позивач звернувся із заявою про перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13.05.2024 № 04-49/292.

Органом у порядку екстериторіальності визначено ГУ ПФ України у Львівській області.

Рішенням головного управління пенсійного фонду України у Львівській області від 03.07.2024 № 14 відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці /а.с. 31-32/.

Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з ч.ч. 1-4 Закону №1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Конституційний Суд України визнав неконституційним увесь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною 4 якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Зазначена норма неконституційною не визнавалась.

Отже чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною 3 цієї статті.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у спорах, що виникли у подібних правовідносинах, зокрема: у постановах від 15 лютого 2022 року у справі № 340/161/21, від 18.05.2022 у справі 160/415/21, від 02.08.2022 у справі № 620/6361/20.

За змістом частин першої та другої статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 1 частини третьої вказаної статті передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

У силу пункту 1 частини четвертої згаданої статті визначено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Згідно з частиною п`ятою цієї ж статті суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи ... більше 15 років - 40 відсотків.

Також, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб: з 01.01.2024 - 3028,00 грн.; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.

Пунктом 1 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 (надалі - Порядок №3-1), передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини другої статті 27 Закону України «Про Конституційний Суд України» органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до пункту 6 розділу IV Порядку №3-1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, на підставі довідки про суддівську винагороду / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, надісланої відповідним органом (без звернення судді у відставці, судді Конституційного Суду України), або за зверненням судді у відставці, судді Конституційного Суду України.

Звернення судді за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання здійснюється шляхом подання до органу, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду судді у відставці / довідки про винагороду судді Конституційного Суду України, в тому числі через вебпортал або засобами Порталу Дія з використанням суддею електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), або надсилання поштою.

Заява про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання приймається органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, за наявності в судді всіх необхідних документів та оформляється відповідно до вимог розділу III цього Порядку.

Днем звернення за перерахунком щомісячного довічного грошового утримання вважається день прийняття органом, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та довідки про суддівську винагороду.

У силу пунктів 7, 8, 9 Порядку №3-1 документи про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання розглядає орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Орган, що приймає рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення інформує особу про перегляд щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням його розміру або про відмову в перегляді щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Спірним предметом у цій частині позовних вимог є правовідносини щодо наявності підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу з огляду на збільшення з 01.01.2024 розмірів базового посадового окладу судді місцевого суду, обчисленого з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 - 3028,00 грн.

Правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

У свою чергу, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України від 15.07.1999 №966-XIV "Про прожитковий мінімум" (далі - Закон №966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.

Як вбачається зі спірного рішення відповідача, відмовляючи позивачу у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вказаних довідок, відповідач керувався положеннями Законів України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та "Про Державний бюджет України на 2024 рік", які визначають прожитковий мінімум для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.

Надаючи оцінку підставам прийняття спірного рішення, суд зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Зміни до Закону №1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.

Закон №1402-VIII закріплює, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII.

Закони України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону" (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1402-VIII, а положення Законів України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Суд звертає увагу, що сталою та послідовною є практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права (постанови від 10.11.2021 у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 02.06.2023 у справі №400/4904/21, від 24.07.2023 у справі №280/9563/21, від 25.07.2023 у справі №120/2006/22-а, від 26.07.2023 у справі №240/2978/22, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22, від 13.09.2023 у справі №240/44080/21, від 21.09.2023 у справі №380/25627/21).

Зокрема, у постанові від 13.09.2023 у справі №240/44080/21 Верховний Суд сформулював такі правові висновки у спірних відносинах:

- Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

- суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів";

- зміна Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" складової для визначення базового розміру посадового окладу судді, є порушенням гарантії незалежності суддів.

Підсумовуючи викладене та приймаючи до уваги збільшення станом на 01.01.2024 розмірів суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, суд прийшов висновку про те, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/292 від 13.05.2024.

З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що оскаржуване рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03.07.2024 № 14 щодо відмови у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідно до ст.142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" належить визнати протиправним та скасувати.

За наведених обставин, суд вважає, що порушене право позивача у спірних відносинах належить захистити шляхом зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА у Харківській області № 04-49/292 від 13.05.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, з дати звернення позивача із відповідною заявою, з врахуванням раніше сплачених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 139 КАС України з відповідачів за рахунок бюджетних асигнувань стягнути судовий збір по 1211,20 грн з кожного.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без урахування інших періодів стажу роботи, які повинні зараховуватися до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 додатково два роки роботи у галузі права, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а всього з урахуванням роботи на посаді судді - 33 роки 02 місяці 12 днів.

Визнати противним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03.07.2024 № 14 про відмову у проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язати головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням довідки ТУ ДСА у Харківській області від 13.05.2024 № 04-49/292, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, з дати звернення із заявою про перерахунок щомісячного довірчого грошового утримання судді у відставці, з урахуванням виплачених сум.

В решті частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження - місто Харків, майдан Свободи, будинок № 5, Держпром, під.3, пов.2, .

відповідач головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, місцезнаходження - місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, будинок № 10, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 13.01.2025.

Суддя М. І. Садова