Справа № 320/29123/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м.Київ № 320/29123/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії МВСМ України у підготуванні та направленні до ГУ ПФУ в м.Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії;

- зобов`язати МВС України підготувати та направити до ГУ ПФУ в м.Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 10.03.2023 позивач звернувся до МВС України із заявою щодо підготовки та направлення документів до ГУ ПФУ в м.Києві для призначення пенсії відповідно до п.б ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Однак, відповідач листом від 04.08.2023 відмовив у задоволенні заяви позивача, посилаючись на те, що позивач не має права на призначення пенсії. Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у підготовці та направленні до органу Пенсійного фонду пакету документів для призначення пенсії є протиправними, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 31.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

До суду від Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, Міністерство внутрішніх справ України послалося на те, що умови призначення пенсій за вислугу років визначені статтею 12 Закону № 2262-ХІІ. Пунктом «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби по ЗО вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше. Пунктом «б» ст.12 Закону № 2262-ХІІ визначено, що особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті Г2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Відповідач стверджує, що на 30.12.2009 (дату звільнення позивача з ОВС) п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ передбачав право особи на призначення пенсії також при досягненні 45-річного віку на день звільнення, 25 років і більше страхового стажу, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить служба в органах внутрішніх справ. Як вбачається із доданих документів, ОСОБА_1 на дату звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням (30.12.2009) не досяг 45-річного віку, як однієї з умов призначення пенсії за п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ. Необхідної вислуги років 20 років і більше, визначеної п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, також не мав. Відтак, виходячи із норм закону, у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Позивач, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, надіслав відповідь на відзив, у якому навів обґрунтування аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням 30.12.2009, вислуга років станом на момент звільнення становила 17 років 9 місяців 5 днів.

У травні 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» (далі - ДУ «ТМО МВС України по м. Києву») із заявою про оформлення документів та направлення їх до МВС України для подання до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

ДУ «ТМО МВС України по м. Києву» листом від 22.05.2023 № 33/31/1- 491 роз`яснила представнику позивача про відсутність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії згідно ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

У подальшому, листом від 03.07.2023 № 33/31/4-614 ДУ «ТМО МВС України по м. Києву» до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України направлено для вивчення та, за наявності підстав, подальшого направлення до пенсійного органу документів ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років на умовах, визначених пунктом «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

За результатом розгляду документів ОСОБА_1 . Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України надано відповідь щодо відсутності права на призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ та повернуто їх без реалізації до ДУ «ТМО МВС України по м. Києву».

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у підготовці та направленні вищевказаних документів за належністю, протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст. 48 Закону № 2262 заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою дата їх відправлення.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії (п. 1 розділу ІІІ Порядку № 3-1).

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.09.2018 року № 760 затверджено Інструкцію про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань (далі Інструкція).

Згідно з п. 1 Розділу І Інструкції ця Інструкція визначає процедуру організації в Міністерстві внутрішніх справ України, центральних органах виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України (Національна поліція України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Адміністрація Державної прикордонної служби України, та Національній гвардії України роботи з: 1) оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом № 2262.

Уповноважені структурні підрозділи визначені МВС, структурні підрозділи, на які покладено функції з підготовки та подання до органів, які призначають пенсії, необхідних для призначення пенсій документів (п. 3 Розділу І Інструкції).

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції, Уповноважені структурні підрозділи:

1) приймають від особи, яка набула право на пенсію відповідно до Закону, заяву про призначення пенсії, документи згідно з Порядком.

Не пізніше наступного робочого дня інформують письмово в довільній формі підрозділи персоналу (кадрового забезпечення) та фінансового забезпечення (бухгалтерські підрозділи) про необхідність оформлення та подання уповноваженому структурному підрозділу документів для призначення (перерахунку) пенсії;

2) здійснюють перевірку обчислення вислуги років (страхового стажу) для призначення пенсії;

3) здійснюють перевірку поданих для призначення пенсії документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та інших документів;

4) у разі якщо до заяви про призначення пенсії не додано необхідних для цього документів, витребовують їх від відповідного підрозділу персоналу (кадрового забезпечення) та підрозділу фінансового забезпечення (бухгалтерського підрозділу).

Витребовувати документи, подання яких не передбачено Порядком, забороняється;

5) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії та всіх необхідних документів оформлюють особі, якій оформлюється пенсія, подання про призначення пенсії за формою, установленою Порядком, та направляють до органу, що призначає пенсії, за місцем проживання особи;

6) долучають до облікової справи особи отриману від органів, що призначають пенсії, розписку-повідомлення.

З аналізу наведених норм чинного законодавства слідує, що вищезазначений алгоритм дій відбувається лише за умови, що заяву подає особа, яка набула право на пенсію відповідно до Закону.

Суд звертає увагу, що згідно з наказом МВС України від 18.04.2022 №219 внесено зміни до підп. 1 п. 1 наказу МВС «Про визначення в Міністерстві внутрішніх справ України уповноваженого структурного підрозділу з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій» від 25.02.2019 №129, визначивши таким органом Департамент пенсійних питань та соціального захисту.

Отже, саме Департамент пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України наділений функціями та повноваженнями щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Отже, вирішуючи спір у цій справі, суд повинен встановити, насамперед, чи має позивач право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Так, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , був звільнений з органів внутрішніх справ 30.12.2009. Вислуга років станом на момент звільнення становила 17 років 9 місяців 5 днів.

Умови призначення пенсій за вислугу років передбачені ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Відповідно до п. "б" статті 12 Закону №2262-ХІІ (в редакції, що діяла на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ України) право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 04 липня 2002 року № 51-IV внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема до пункту «б» статті 12, згідно яких право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04 квітня 2006 року № 3591-IV, який набрав чинності 29 квітня 2006 року, було внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями. Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема пункт «б» цієї статті передбачав, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Суд зауважує, що редакція пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» змінювалась, змінюючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.

Так, з 31.07.2002 по 29.04.2006 норма п. «б» ст.12 Закону №2262-ХІІ діяла в редакції згідно якої особа могла звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні нею 45-річного віку їй могла бути призначена пенсія за вислугу років при наявності інших обов`язкових показників.

Суд звертає увагу, що на час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ України (30.12.2009) та на час звернення останнього із заявою до відповідача щодо направлення до пенсійного органу необхідних документів для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ (10.03.2023) діяла редакція п. «б» ст.12 Закону №2262-ХІІ, згідно якої право на пенсію за вислугу років мали особи в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку за наявності у них трудового стажу (страхового стажу) 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Суд також встановив, що на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України позивач не досяг 45 років та не мав 25 років трудового стажу (страхового стажу).

Таким чином, з огляду на недосягнення позивачем 45 років на час звільнення зі служби зі служби органів внутрішніх справ України та відсутності 25 років трудового стажу (страхового стажу), останній не має права на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «б» ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Доводи позивача, що оскільки на час досягнення ОСОБА_1 45 років, останній мав необхідний стаж і відповідно він має право на призначення пенсії за вислугу років згідно Закону №2262-ХІІ, суд відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм законодавства, які регулюють спірні відносин та не узгоджуються із висновками суду апеляційної інстанції у даній справі.

Указане свідчить відсутність у відповідача правових підстав для направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві подання для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Наведені вище висновки суду також узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.05.2022 у справі №640/25383/19.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність ознак протиправних дій Міністерства внутрішніх справ України щодо направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві подання про призначення ОСОБА_1 пенсії.

З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів і перевірених доводів на підставі аналізу чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача спростовуються встановленими у справі обставинами.

Суд звертає увагу, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.