Справа № 120/12717/24
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 січня 2025 р. Справа № 120/12717/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем рішення з огляду на те, що позивач є особою, яка відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки є батьком та виховує дитину з інвалідністю до 18 років, що підтверджується наявними документами.

Окремо позивач зауважує, що надав медичний висновок № 15/26 про дитину інваліда віком до 18 років від 01.04.2021 зі строком дії до 01.04.2023, при цьому, наразі отримати направлення для дитини ОСОБА_2 до лікарсько-консультативної комісії немає такої можливості, з підстав того, що дитина перебуває за кордоном, на підтвердження чого додано дозвіл на перебування у Канаді.

Однак, за результатами розгляду заяви відповідач протоколом №28 від 17.09.2024 відмовив у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Вважаючи протиправною відмову у оформленні та наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Ухвалою від 02.10.09.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.10.2024 позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 09.10.2024 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

23.10.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами та зазначає, що 13.09.2024 позивачем подано на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 5 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До своєї заяви ОСОБА_1 додав наступні документи: заява від 13.09.2024; копія паспорта громадянина України; копія картки платника податків; копія військово-облікового документа, сформованого, за допомогою додатка «Резерв +», копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис №2110 від 11.06.2014; копія медичного висновку про дитину інваліда віком до 18 років від 01.04.2021 № 15/26; копію довідки від 18.07.2023; копію індивідуальної програми реабілітації дитини інваліда від 29.11.2018 № 591.

Разом з тим, наданий медичний висновок про дитину інваліда віком до 18 років від 01.04.2021 № 15/26, втратив чинність 01.04.2023. За копією індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда від 29.11.2018 № 591, дана ІПР на час розгляду зави про відстрочку теж втратила чинність. Враховуючи зазначене, представник відповідача зауважує, що Комісія, вивчивши подані документи, прийняла рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , оскільки заявником до заяви не додано медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ, або індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю.

В подальшому, за результатом оскарження ухвали від 09.10.2024 про відмову у забезпеченні позову, Сьомим апеляційним адміністративним судом постановою від 12.12.2024 скасовано ухвалу від 09.10.2024 та забезпечено позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 до набрання законної сили рішенням суду у справі № 120/12717/24 вчиняти будь-які дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації.

Ухвалою від 18.12.2024 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_4 додаткові докази.

26.12.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли до суду витребувані докази.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини.

13.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про надання відстрочки на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До заяви позивач надав наступні документи: копію паспорта громадянина України; копію картки платника податків; копію військово-облікового документа, сформованого, за допомогою додатка «Резерв +», копію свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис №2110 від 11.06.2014; копію медичного висновку про дитину інваліда віком до 18 років від 01.04.2021 № 15/26; копію довідки від 18.07.2023; копію індивідуальної програми реабілітації дитини інваліда від 29.11.2018 № 591.

Однак, листом від 17.09.2024 позивача повідомлено про те, що протоколом від 17.09.2024 № 28 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки, оскільки відсутній медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ, або індивідуальна програма реабілітації дитини з інвалідністю, видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу. Медичний висновок про дитину-інваліда до 18 років від 01.04.2021 № 77 був дійсний до 01.04.2023 року.

Також, з наявних матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.09.2024, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис за № 2110. У відомостях щодо батьків дитини вказано: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 .

Згідно з медичним висновком № 15/26 про дитину інваліда віком до 18 років, виданим за формою №080/0, ОСОБА_2 , має захворювання (патологічний стан), яке відповідає розділу ХІ пункту 1 підпункту 1.1 «Переліку медичних захворювань, які дають право на одержання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 18 років», затвердженого Міністерством охорони здоров`я України від 08 листопада 2001 року № 454/471/616. У висновку також вказано, що він дійсний до 01.04.2023, дата переогляду 01.03.2023.

З індивідуальної програми реабілітації інваліда № 591 (вікова категорія від 0 до 8 років), вбачається, що ОСОБА_2 , мав обмеження життєдіяльності, зокрема, до самообслуговування, до пересування, до орієнтації, до спілкування, контролю за своєю поведінкою. Програмою визначено реабілітаційні заходи та їх реалізації. Підсумками ЛКК щодо результатів реабілітації зазначено, що дитина потребує подальшої реабілітації.

Довідкою від 18.07.2023 за № 714, виданою Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради, підтверджується призначення сім`ї ОСОБА_2 допомоги, як дитині з інвалідністю, у період з 21.12.2018 по 31.03.2023, з надбавкою на догляд. З 01.04.2023 р. по теперішній час продовжено виплату допомоги відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 07.03.2022 № 214 "Деякі питання надання державної соціальної допомоги на період введення військового стану".

Також, згідно дозволу, виданого ОСОБА_4 на перебування у Канаді, з якого слідує, що останній має пройти медичний діагностичний тест, щоб визначити умови надання медичної допомоги у продовж 90 днів. Приміткою виділено, що заявник прибув у Канаду за програмою CUAET: програма передбачає Українцям і членам їх сімей подовжений статус тимчасового резидента й дозволяє їм працевлаштуватися, навчатися та перебувати у Канаді, допоки вони не зможуть безпечно повернутися на батьківщину.

Також визначено, що дозволу на повторний в`їзд не передбачено.

Таким чином, позивач не погоджуючись з прийнятою відмовою відповідачем у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, тому звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (частина 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Частинами 1 та 2 статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Згідно з частиною 14 статті 2 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною п`ятою статті 33 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону № 2232-ХІІ).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 3543-XII у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій (абзац п`ятий вказаної статті).

Частиною другою статті 4 Закону № 3543-XII визначено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено проведення загальної мобілізації, яка діє по теперішній час.

Абзацом 2 частини 5 статті 22 Закону № 3543-XII визначено, що Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації врегульовані статтею 23 Закону № 3543-XII.

Так, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення № 154).

Згідно з пунктом 1 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

18 травня 2024 року набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560).

Цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (абзац 5 пункту 1 Порядку № 560).

Відповідно до пунктів 56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Пунктом 58 Порядку № 560 визначено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Додатком 5 до Порядку № 560 визначено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з підпунктом 5 пункту 1 вказаного Переліку (категорія осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») - жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років - (документи, що підтверджують право на відстрочку) для підтвердження інвалідності дитини - медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ, або індивідуальна програма реабілітації дитини з інвалідністю, видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу; для підтвердження родинних стосунків з батьками (для рідних батьків) - свідоцтво про народження дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного; для підтвердження повноважень опікуна, піклувальника - рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади або рішення суду про встановлення опіки, піклування та свідоцтво про народження дитини; для усиновителів - рішення суду про усиновлення та свідоцтво про народження дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного.

Згідно з пунктом 59 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до пункту 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини першої, пунктах 3, 4, 5 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Як встановлено судом, позивач звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою від 13.09.2024 про оформлення йому довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До вказаної заяви позивачем додано усі необхідні документи, що визначені Порядком № 560, зміст яких описано судом вище в цьому рішенні, зокрема, свідоцтво про народження дитини із зазначенням батьківства позивача та медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Суд зазначає, що за змістом доданих документів до заяви про оформлення довідки про відстрочку вбачається, що позивач є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , є батьком дитини з інвалідністю до 18 років - ОСОБА_2 , який перебуває на тимчасовому консульському обліку в Канаді за програмою CUAET, без права на повторний в`їзд на територію Канади.

За медичним висновком № 15/26, ОСОБА_2 , має захворювання (патологічний стан), яке відповідає розділу ХІ пункту 1 підпункту 1.1 «Переліку медичних захворювань, які дають право на одержання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 18 років», затвердженого Міністерством охорони здоров`я України від 08 листопада 2001 року № 454/471/616.

Однак, вказаний висновок дійсний до 01.04.2023. У зв`язку з чим, відповідачем ухвалено рішення про відмову в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яке оформлене протоколом від 17.09.2024 №28. Причинами такої відмови вказано: відсутній медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ, або індивідуальна програма реабілітації дитини з інвалідністю, видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу. Медичний висновок про дитину-інваліда до 18 років від 01.04.2021 № 77 був дійсний до 01.04.2023 року.

Враховуючи зазначене, суд зауважує, що відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991№ 875-XII, інвалідність дитині встановлюється лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я за результатами проведеної медико-соціальної експертизи дитини у порядку, визначеному законодавством.

Згідно норм постанови КМУ від 30.03.2022 № 390 повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану», постанову Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 доповнено пунктом 3.

Враховуючи п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 "Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України", повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917.

Крім того, зазначена постанова передбачає, що в разі коли в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю встановлений строк повторного огляду, що припав на період дії воєнного стану на території України, та в особи з інвалідністю відсутня можливість пройти медико-соціальну експертну комісію, а в дитини з інвалідністю - лікарсько-консультативну комісію закладу охорони здоров`я, їх індивідуальна програма реабілітації продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд і не отримано відповідну індивідуальну програму реабілітації.

Враховуючи п. 3 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917, у розділі Умови встановлення інвалідності, передбачено, що особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю підгрупи А"

Пунктом 4 зазначеного Порядку, визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться комісіями з метою встановлення дітям категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, закладу охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб дитини, визначення клініко-функціонального діагнозу, здійснення лікувальних і реабілітаційних заходів та отримання їх результатів за наявності документів, що підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини.

Згідно п. 8 Порядку, у разі встановлення інвалідності комісія складає на підставі плану медичної реабілітації індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення та виконавці.

На підставі п. 9 Порядку, з метою визначення ефективності та повноти реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації повторний огляд дітей з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму проводиться не пізніше ніж за один місяць до закінчення дії медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, враховуючи зазначене та обставини, пов`язані із повномасштабним вторгненням рф на територію України, суд наголошує: не частково, а на всій території держави Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Слід констатувати, що висновок № 15/26, наданий ОСОБА_1 , та індивідуальна програма реабілітації дитини з інвалідністю № 591, видані ОСОБА_2 , є дійсними на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917. Натомість, відповідач, не враховував норми чинного законодавства, а саме постанову Кабінету Міністрів України від 30.03.2022 № 390, та протиправно відмовив позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

За встановлених обставин та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позивачем в повному обсязі подано до відповідача документи, достатні для оформлення довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин під час розгляду цієї справи, слід визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформлене у вигляді протоколу від 17.09.2024 № 28, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період військовозобов`язаному ОСОБА_1 .

При обранні способу відновлення порушеного права позивача слід керуватись принципом верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (зокрема, постанови по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 (скарга № 10465/83) за наявністю правової можливості, якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у т. ч. колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу, а інших підстав для відмови не вбачається, тому належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору в розмірі 1211,20 грн., адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок скасування рішення суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом № 28 від 17.09.2024, про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_8 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на підставі п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Рішення суду сформовано: 13.01.2025.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна