Справа № 520/22264/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 січня 2025 року справа № 520/22264/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Григоров Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61002, ) поновлення на посаді.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив :

- скасувати наказ ГУНП в Харківській області № 217 о/с від 22.05.2024р. згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч. 1, ч. 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області;

- скасувати наказ від 11.07.2024р. №651 про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 ;

-скасувати наказ від 11.07.2024р. № 651 про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 ;

- скасувати наказ ГУНП в Харківській області 22.07.2024р. №323 про звільнення ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувані накази незаконними та необгрунтованими, а своє звільнення зі служби в Національній поліції протиправним.

Ухвалою суду від 02.09.2024р. позовну заяву повернуто позивачу в частині позовних вимог про скасування наказу ГУНП в Харківській області № 217 о/с від 22.05.2024р. згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч. 1, ч. 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Ухвалою суду від 02.09.2024р. відкрито спрощене провадження у справі щодо решти позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.10.2024р. зупинено провадження в адміністративній справі до перегляду Другим апеляційним адміністративним судом ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2024р. про повернення позовної заяви в апеляційному порядку.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2024р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2024р. залишено без задоволення, а зазначену ухвалу суду - без змін.

Справа повернута до суду першої інстанції 20.12.2024р. У період з 23.12.2024р. по 06.01.2025р. суддя Григоров Д.В. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 07.01.2025р. поновлено провадження у справі.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити.

Представником позивача - адвокатом Мамницькою А.В. до суду було подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої остання наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, що були викладені в позовній заяві.

11.12.2024р. представником позивача - адвокатом Вітер Г.Р. до суду було надано додаткові пояснення, згідно яких останній наполягав на задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 до 07.06.2024р. не знав про те, що його звільнено з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Куп`янського районного відділу поліції ГУПН в Харківській області та призначено на посаду інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області з 23.05.2024р., тобто факт переведення позивача на іншу посаду було укрито від відома позивача.

З огляду на ці доводи адвокат Вітер Г.Р. вважав, що позивач, не будучи обізнаний про необхідність виконувати посадові обов`язки за посадою інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області, цілком законно у період з 23.05.2024р. по 07.06.2024р. не виконував вказані обов`язки інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області, в зв`язку з чим відсутнім є склад дисциплінарного проступку, який потяг в решті звільнення позивача зі служби в поліції.

Адвокат Вітер Г.Р. посилався на ту обставину, що факт необізнаності ОСОБА_1 про його переведення на посаду інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області до 07.06.2024р. встановлений постановою Другого апеляційного адміністративного суду у цій справі від 08.11.2024р. при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 02.09.2024р., якою позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу з підстав пропуску ним строку звернення до суду в частині позовних вимог, які стосувалися скасування наказу ГУНП в Харківській області № 217 о/с від 22.05.2024р. про переведення.

Так, зокрема, адвокат Вітер Г.Р., вказував, що суд апеляційної інстанції, всебічно розглянувши справу на підставі належних та допустимих доказів чітко встановив, що саме 07.06.2024р. позивач отримав повідомлення про те, що наказом ГУ НП в Харківській області № 217 о/с від 22.05.2024 згідно з пунктом 2 (на рівнозначну посаду, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) ч. 1, ч. 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 переміщено на посаду інспектора взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, з 23.05.2024р.

На думку адвоката Вітер Г.Р., в силу ч. 4 ст. 78 КАС України вказана обставина не підлягає доказуванню у цій справі при її «подальшому» розгляді судом першої інстанції.

Представником відповідача до суду також було подано додаткові пояснення, згідно яких він указував на те, що позивач був повідомлений 22.05.2024р. про переміщення на іншу посаду, оскільки за допомогою мобільного месенджера WhatsApp на його мобільний номер НОМЕР_2 яким ОСОБА_1 користувався у службовій діяльності, було направлено витяг із наказу ГУНП в Харківській області від 22.05.2024р. № 217 о/с, повідомлення про переміщення та необхідність прибуття 23.05.2024 о 08:30 до СКЗ Куп`янського РВП для ознайомлення з наказом. Крім того, 24.05.2024 р. засобами рекомендованої кореспонденції поштового зв`язку на адресу мешкання ОСОБА_1 був направлений лист від 22.05.2024р. № 5835/119- 85/01/11-2024 в якому повідомлялось про переміщення ОСОБА_1 , наказом ГУНП в Харківській області від 22.05.2024 № 217 о/с на посаду інспектора взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області.

Встановлені судом обставини справи наступні.

30.05.2024р. до ГУНП в Харківській області надійшов рапорт т.в.о. командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції Кононіхіна С.В. від 30.05.2024р. № 1669/119-21/02-2024 щодо відсутності на службі інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 з 23.05.2024р. до 30.05.2024р.

В зв`язку з відсутністю позивача на службі наказом ГУНП в Харківській області від 03.06.2024р. № 1267 за вищевказаними обставинами призначено проведення службового розслідування.

В ході проведення службового розслідування дисциплінарною комісією було встановлено та не заперечується сторонами у справі, що згідно наказу ГУНП в Харківській області від 22.05.2024 р. № 217 о/с позивача було переміщено з посади оперуповноваженого ВКП Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області на посаду інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області.

Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що ознайомлення ОСОБА_1 з наказом ГУНП в Харківській області від 22.05.2024 № 217 о/с про його переміщення відбулося шляхом надсилання на особистий мобільний телефон у месенджері « WhatsApp » та лист на адресу мешкання. На підтвердження вказаного свідчить копія скрін-шоту з месенджера «WhatsApp», згідно якої вбачається, що позивачу було направлено повідомлення про переміщення на іншу посаду на його мобільний номер НОМЕР_2 , яким ОСОБА_1 користувався у службовій діяльності, а також повідомлення про необхідність прибути до СКЗ Купянського РВП для ознайомлення з наказом. Крім того, позивачу було направлено копію витягу з наказу від 22.05.2024р. № 217 о/с.

Що стосується надіслання позивачу засобами поштового зв`язку копії наказу про його переміщення на іншу посаду, про що стверджував відповідач, то ним суду належних доказів отримання позивачем копії зазначеного наказу засобами поштового зв`язку до суду не надано, однак позивач не заперечував, що отримав повідомлення про те, що його переміщено на іншу посаду згідно зазначеного вище наказу 07.06.2024р. засобами поштового зв`язку.

Судом встановлено також, що 23.05.2024р. відповідно до вказаного вище наказу та графіку несення служби полку, майор поліції ОСОБА_1 повинен був приступити до служби в полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області.

Як встановлено судом з листа за підписом начальника Куп`янського РВ ГУ НП в Харківській області від 14.10.2024р. № 1844/119-85/01/13-2024 ОСОБА_1 останній день перебував на службі в Куп`янському РВП ГУНП в Харківській області 22.05.2024р.

Згідно листа за підписом т.в.о. командира ППОП ГУНП в Харківській області А. Харіна від 27.09.2024р. № 3252/119-21/03-2024 вбачається, що позивач у період з 23.05.2024р. по 11.07.2024р. на службу не прибував, службові обов`язки не виконував, про причини неявки керівництво ППОП ГУНП в Харківській області не повідомляв.

Дорученням ППОП ГУНП в Харківській області від 22.05.2024 № 289/119-21/02-2024 «Про тимчасово виконуючого обов`язки», з метою належного виконання службових обов`язків, з 22.05.2024р. покладено тимчасове виконання обов`язків за посадою інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області.

Матеріали справи містять акти про відсутність на службі та не виконання своїх службових обов`язків майором поліції ОСОБА_1 від : 23.05.2024р., яким зафіксовано відсутність позивача на службі без поважних причин 23.05.2024р. з 09:00 до 13:00 та з 13:45 до 18:00; від 24.05.2024р., яким зафіксовано відсутність позивача на службі без поважних причин 24.05.2024р. з 09:00 до 13:00 та з 13:45 до 18:00; від 27.05.2024р., яким зафіксовано відсутність позивача на службі без поважних причин 27.05.2024р. з 09:00 до 13:00 та з 13:45 до 18:00; від 30.05.2024р., яким зафіксовано відсутність позивача на службі без поважних причин 30.05.2024р. з 09:00 до 13:00 та з 13:45 до 18:00; від 04.06.2024р., яким зафіксовано відсутність позивача на службі без поважних причин 04.06.2024р. з 09:00 до 13:00 та з 13:45 до 18:00.

Згідно наявних у справі копій рапортів вбачається наступне:

згідно рапорту командира роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 від 20.06.2024р. вказано, що останньому 18.06.2024р. зателефонував ОСОБА_1. та пояснив, що йому була проведена операція на плечі, надати підтверджуючі документи він не може, оскільки продовжує лікування; згідно рапорту згідно рапорту відповідального від керівництва ППОП старшого інспектора ВД ППОП ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 від 23.05.2024р. вказано, що ним виявлено 23.05.2024р. факт відсутності позивача на службі; згідно рапорту відповідального від керівництва ППОП старшого інспектора РШР «Схід» ППОП ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_10 від 24.05.2024р. вказано, що ним виявлено 24.05.2024р. факт відсутності позивача на службі ; згідно рапорту відповідального від керівництва ППОП старшого інспектора РШР «Схід» ППОП ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_10 від 27.05.2024р. вказано, що ним виявлено 27.05.2024р. факт відсутності позивача на службі; згідно рапорту відповідального від керівництва ППОП старшого інспектора РШР «Схід» ППОП ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_10 від 30.05.2024р. вказано, що ним виявлено 30.05.2024р. факт відсутності позивача на службі.

В ході проведення службового розслідування 27.05.2024р. від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов лист (вх. № 487 від 27.05.2024), згідно якого у період з 22.05.2024 р. до 24.05.2024р. ОСОБА_1 листи непрацездатності не видавалися та не продовжувалися.

Відповідно до довідки № 1428 від 23.05.2024 КНП «Міська клінічна лікарня № 31» ХМР Цілодобовий травмпункт (кисті) - ОСОБА_1 звернувся 23.05.2024р. Діагноз: пошкодження зв`язочного апарата лівого кистьового суглобу. Явка до лікаря 31.05.2024р.

Директором КНП «Міська клінічна лікарня №31» ХМР у листі від 13.06.2024 № 414/0/695-24 повідомлено, що ОСОБА_1 , 1984 р.н. звернувся до лікарні 23.05.2024р. об 11:00. Встановлений діагноз: закрите пошкодження зв`язочного апарата лівого кистьового суглобу. Надана допомога: іммобілізація лівого кистьового суглобу.

Листом начальника ДУ ТМО МВС України по Харківській області від 20.06.2024р. № 33/41-1836 повідомлено, що позивач на лікуванні в ДУ ТМО з 23.05.2024 р. по 20.06.2024 року не перебував та за медичною допомогою не звертався.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області надано лист (вх. № 537 від 17.06.2024) з інформацією, що станом на 13.06.2024 р. в ЕРЛН по застрахованій особі ОСОБА_1 створено п`ять електронних лікарняних із загальним періодом непрацездатності з 27.05.2024 р. по 13.06.2024р .

Згідно з наданими поясненнями відповідального від керівництва полку, командира роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 під час проведення інструктажу 25.05.2024, ним було виявлено відсутність майора поліції ОСОБА_1 на службі. Також було встановлено, що майор поліції ОСОБА_1 без поважних причин був відсутній на службі та до своїх функціональних обов`язків не приступив у період з 09.00 до 13.00 та з 13.45 до 18.00 25.05.2024.

Також головою дисциплінарної комісії, начальником ВТСП ППОП ГУНП в Харківській області підполковником поліції Ільченком П.О. було здійснено телефонний дзвінок 04.06.2024 р. та 05.06.2024 р. на особистий мобільний телефон ( НОМЕР_4 ). На телефонні дзвінки не відповідав.

Також, відповідно до пункту 6, 7 статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України ОСОБА_1 був направлений рекомендований лист від 06.06.2024р. № 1745/119-21/05-2024 на адресу, що зазначена в його особовій справі, в якому йому запропоновано з`явитись для надання пояснень, які будуть долучені до матеріалів службового розслідування, але останній не з`явився.

Доказів вручення позивачу вказаного листа матеріали справи не містять.

Судом вбачається, що під час проведення службового розслідування було опитано старшого інспектора ВД ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , який пояснив, що цього дня перебував на службі та виконував функціональні обов`язки відповідального від керівництва. Того ж дня було виявлено факт відсутності на службі інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 , який був переведений до ППОП ГУНП в Харківській області. Для з`ясування причин відсутності на службі ОСОБА_1 було зателефоновано майором поліції ОСОБА_7 (безпосередній командир). У розмові ОСОБА_1 повідомив, що перебуває на лікарняному але відмовився надати відомості про медичний заклад та діагноз хвороби.

Опитаний майор поліції ОСОБА_7 , пояснив, що в травні місяці виконував обов`язки командира батальйону № 2 та згідно графіку несення служби майор поліції ОСОБА_1 повинен нести службу зі мною на одному об`єкті. За вказаний період майор поліції ОСОБА_1 жодного разу не прибув на місце несення служби. Також ОСОБА_7 23.05.2024 приблизно о 10:14 зателефонував ОСОБА_1 , який повідомив що перебуває на лікарняному але з яким діагнозом та в якому медичному закладі він відкрив лікарняний повідомляти категорично відмовився.

В межах проведення службового розслідування було здійснено виїзд за місцем мешкання майора поліції ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . Близько 10:40 командир роти № 1 батальйону № 2 полку старший лейтенант поліції ОСОБА_4 разом з відповідальним від керівництва полку заступником командира роти № 2 батальйону № 1 полку майором поліції ОСОБА_8 прибули за вказаною адресою. Двері відчинив чоловік, який пізніше представився батьком - ОСОБА_1 та повідомив, що його син за даною адресою не проживає. Де саме перебуває ОСОБА_1 йому не відомо. Назвав ймовірне місце розташування (район Північної Салтівки, вул. Наталії Ужвій, номер будинку не відомо). Після чого старший лейтенант поліції ОСОБА_4 зателефонував майору поліції ОСОБА_1 , який повідомив, що перебуває на лікарняному але не зазначив де саме та з яким діагнозом.

28.06.2024р. було затверджено Висновок службового розслідування відносно інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_1 , згідно якого зазначено, що ОСОБА_1 повинен був нести службу з 23.05.2024 року. На службі був відсутній з 23.05.2024 по теперішній час.

Згідно наданих документів медичних установ та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було встановлено, що ОСОБА_1 23.05.2024р. перебував на консультації у лікаря та було створено п`ять електронних лікарняних із загальним періодом непрацездатності з 27.05.2024р. до 13.06.2024р.

У зв`язку з цим дисциплінарною комісією був встановлений факт відсутності ОСОБА_1 без поважних причин 24.05.2024р. та 25.05.2024р.

Підтвердженням факту відсутності на службі майора поліції ОСОБА_1 є:

- пояснення старшого інспектора ВД ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 ;

- пояснення заступника командира роти № 2 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_7 ;

- пояснення заступника командира роти № 2 батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_8 ;

- пояснення командира роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 ;

- пояснення командира роти № 3 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області старшого майора поліції ОСОБА_9 ;

- пояснення старшого інспектора роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_10 ;

- довідка ДУ ТМО МВС України по Харківській області;

- довідка Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області;

- довідка КНП «Міська клінічна лікарня № 31» ХМР.

Також згідно Висновку зазначено, що під час прийняття до лав Національної поліції України майор поліції ОСОБА_1 склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Таким чином, згідно зазначеного Висновку встановлено порушення з боку позивача вимог ч. 1 ст. 64 Закону України «Про національну поліцію», п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», а також підрив авторитету Національної поліції України.

За наслідками розгляду Висновку службового розслідування начальником ГУ НП в Харківській області 11.07.2024р. видано наказ № 651, яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції в зв`язку з тим, що він 23.05.2024р. в період часу з 14:00 до 18:00 та 24.05.2024р. в період часу з 09:00 до 13:00 та з 14:00 до 18:00 був відсутній на службі без поважних причин.

Вказане дисциплінарне стягнення було реалізовано шляхом видання наказу від 22.07.2024р. № 323 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин полягає в наступному.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію").

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 р. № 2337-VIII (в подальшому - Дисциплінарний статут), встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст.13 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Частиною 1 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Згідно із ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту, підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (частина 6 статті 14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту, Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018 р. затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (в подальшому - Порядок № 893).

Розділом V Порядку № 893 встановлено порядок проведення службового розслідування дисциплінарною комісією.

Так, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до розділу VII Порядку № 893, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Абзацом 2 пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. № 1179 (в подальшому - Правила № 1179) встановлено, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно із пунктом 1 Розділу II Правил № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватись положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

Згідно із ч. 9 ст. 15 Дисциплінарного статуту, уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право: одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Дисциплінарного статуту, у разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації. Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.

Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення. Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт (ч. 3 ст. 27 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Тобто, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків, зокрема, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

Вирішуючи спір по суті, з урахуванням доводів сторін та зібраних у справі доказів, суд зауважує, що оцінці підлягає не лише порядок проведення службового розслідування, а також висновок службового розслідування та зібрані в ході цього службового розслідування докази для належного висновку про доведеність/недоведеність матеріалами службового розслідування наявності у діях позивача складу дисциплінарного проступку, що стало підставою притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Правовий висновок про це сформовано Верховним Судом в постанові від 12.07.2023р. у справі № 200/3459/22.

Так, доводи позовної заяви в цій справи полягають у тому, що позивач перебував на лікуванні, що підтверджується довідками з лікарні 23.05.2024р. - 25.05.2024р., та листами непрацездатності: лист непрацездатності з 27.05.2024р. по 31.05.2024р., лист непрацездатності з 01.06.2024р. по 05.06.2024р., лист непрацездатності з 05.06.2024р. по 08.06.2024р., лист непрацездатності з 08.06.2024р. по 11.06.2024р., лист непрацездатності з 12.06.2024р. по 13.06.2024р., лист непрацездатності з 14.06.2024р. по 13.07.2024р. Також вказувалося на те, що під час проведення службового розслідування не було дотримано права позивача з надання пояснень.

В подальшому представник позивача - адвокат Вітер Г.Р. 11.12.2024р. надав до суду додаткові пояснення, згідно яких фактично змінив підстави позовних вимог, зазначаючи про те, що ОСОБА_1 не отримував до 07.06.2024р. наказ № 217 о/с від 22.05.2024р. про його переведення на іншу посаду, а отже не знав про необхідність прибути на нове місце служби.

Щодо цих пояснень слід зауважити, що згідно з частиною першою статті 47 КАС України, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи відсутність судового засідання у справах спрощеного позовного провадження, які розглядаються без виклику сторін, що стосується і цієї справи, така заява має бути подана до суду не пізніше ніж за п`ять днів до спливу одного місяця з дня відкриття провадження у справі.

На користь цього свідчать положення ч. 2 ст. 262 КАС України, яка визначає, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у цій справі відкрито 02.09.2024р., а до суду заява адвоката надійшла 11.12.2024р.

Верховний Суд у постанові від 22.01.2020р. у справі №826/19197/16 зазначив, що предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин. Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Разом з тим, предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних відносин.

Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом.

Підсумовуючи наведене слід дійти висновку, що представником позивача не було у визначений КАС України строк надано до суду належну заяву про зміну підстав позову.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що, як встановлено судовим розглядом, позивача було звільнено зі служби через відсутність на службі без поважних причин 23.05.2024р. в період часу з 14:00 до 18:00 та 24.05.2024р. в період часу з 09:00 до 13:00 та з 14:00 до 18:00.

Що стосується перебування позивача на лікарняних, то за матеріалами справи вбачається, що позивач перебував на лікарняному у період: з 27.05.2024р. по 31.05.2024р., з 01.06.2024р. по 05.06.2024р., з 05.06.2024р. по 08.06.2024р., з 08.06.2024р. по 11.06.2024р., з 12.06.2024р. по 13.06.2024р., а згідно Довідки № 088589 від 22.07.2024р. амбулаторно проходить лікування з 23.07.2024р. та з 01.08.2024р.

Дослідивши зміст поданих позивачем документів судом встановлено, що згідно з наданих позивачем довідок від 23.05.2024р., 24.05.2024р., 25.05.2024р., на які позивач також посилався в обгрунтування поважності причини відсутності на службі, ОСОБА_1 перебував на прийомі і лікуванні у лікаря-стоматолога, де пройшов лікування карієсу, що не свідчить про непрацездатність позивача у вказаний період. Не свідчать про це і результати медичних досліджень та оригінал медичної картки стоматологічного хворого, долучені позивачем до позовної заяви.

Про знаходження на лікуванні у лікаря- стоматолога позивач не повідомляв своє керівництво, що ним не заперечується.

Крім того, позивач надав інформаційні довідки з електронної системи охорони здоров`я, складені лікарем-терапевтом, щодо періодів його непрацездатності з 27.05.2024р. по 31.05.2024р.; з 01.06.2024р. по 05.06.2024р.; з 05.06.2024р. по 08.06.2024р.; з 08.06.2024р. по 11.06.2024р., не підтверджують поважність обставини неприбуття на службу, оскільки стосуються іншого періоду.

Також, з наданих до суду довідок № 086820 та № 088589 від 22.07.2024р. судом встановлено, що позивач у період з 14.06.2024р. по 13.07.2024р. та з 23.07.2024р. та з 01.08.2024р. знаходився на амбулаторному лікуванні в ДУ "ТМО МВС України по м. Києву та Київській області", тобто надані довідки лише підтверджують перебування позивача під амбулаторним наглядом медичної установи без госпіталізації його до лікарні.

Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №560/3070/19 зазначив, що амбулаторне лікування розуміє під собою лікувально-профілактичні дії, які надаються особі (основні види медичної допомоги), як в самій амбулаторії (без залишення в лікарні на стаціонар), так і вдома.

Оскільки надані позивачем довідки не відповідають формі, визначеній для листка непрацездатності, їх не можна вважати документом, який би підтверджував тимчасову втрату працездатності, а саме: в довідках не вказано військове звання позивача, місце проходження служби, причину тимчасової непрацездатності, час на який позивач звільняється від служби, з якого часу слід приступити до виконання обов`язків.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 29.04.2020о. року у справі №814/1126/17, від 10.12.2019 р. у справі №814/893/17, від 31.07.2019 р. у справі №815/810/18.

Відтак, слід дійти висновку, що поважні причини для неприбуття на службу у позивача були відсутні. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що позивач у вказаний період перебував на стаціонарному лікуванні чи знаходився у стані, який впливав на його можливість виконувати службові обов`язки позивачем до суду не надано.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у Постанові від 03.12.2018р. (№ 686/21222/16-ц) зробив висновок, що невихід на роботу в зв`язку з самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, вихід на пенсію без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

Стосовно порушень, які мали місце на думку позивача при проведені службового розслідування і при цьому вплинули на вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, то вони, за доводами позовної заяви, полягали у тому, що позивачу не було забезпечено можливість надати пояснення по суті справи та, крім того, не було визначено форми проведення службового розслідування.

Надаючи оцінку цим доводам, суд зауважує, що з урахуванням змін до ст. 26 Дисциплінарного Статуту Національної поліції України, внесених Законом України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» передбачено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Таким чином законодавцем визначено безальтернативну форму службового розслідування на період дії воєнного стану, що і мало місце у даній справі.

Що стосується повідомлення позивача про проведення службового розслідування, слід зазначити, що Порядок проведення службового розслідування відносно поліцейських, передбачений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» № 2337-VIII та приписами Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018р. № 893 (далі - Положення №893) не визначають обов`язок дисциплінарної комісії ознайомлювати особу, у відношенні якої проводиться службове розслідування з наказом про його призначення.

Крім того, в ході проведення службового розслідування 06.06.2024р. головою дисциплінарної комісії, з урахуванням норм ст. 27 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», було запрошено ОСОБА_1 для надання пояснень у дводенний термін після отримання листа запрошення.

Лист, який містив це запрошення згідно трекінгу поштових відправлень ДП «Укрпошта», який відповідачем долучено до матеріалів справи, не був вручений при первинній доставці, після чого лист був повернутий відправнику, та вручений після повторного направлення 03.07.2024р.

Відповідно до ч. 5 розділу ІІІ наказу МВС України «Про затвердження Порядку формування та ведення особових справ поліцейських» з метою оновлення матеріалів особової справи (анкетних даних) поліцейські у п`ятиденний строк повідомляють безпосереднього начальника та підрозділ кадрового забезпечення про зміни сімейного стану (одруження, розлучення, народження дітей тощо), декларування/ реєстрації місця проживання (перебування), отримання освіти тощо з наданням підтвердних документів.

Слід зазначити, що всі повідомлення направлялись позивачу на адресу мешкання, яка була вказана у матеріалах особової справи. Про зміни місця проживання позивач керівництво не повідомляв.

Відтак слід дійти висновку, що лист не було вчасно отримано позивачем з урахуванням його поведінки, а відповідачем вжито належних та вичерпних заходів з повідомлення ОСОБА_1 про можливість надати пояснення в ході службового розслідування.

Суд також звертає увагу на те, що позивач не вказав які саме пояснення та з приводу чого він мав бажання надати та яким чином вони мали б вплив на ухвалення висновку за наслідками службового розслідування.

Слід зауважити, що порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultraviresaction - invalidact). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Тобто, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №813/1790/18.

В даній справі, з урахуванням наведених вище міркувань, суд не вбачає при проведенні службового розслідування стосовно ОСОБА_1 таких процедурних порушень, які вплинули на правильність встановлення як обставин скоєння ним дисциплінарного проступку, його кваліфікації та визначення міри покарання.

Крім того, надаючи оцінку доводам про те, що позивач був відсутній на службі в зв`язку з тим, що не був обізнаний до 07.06.2024р. про своє переведення на посаду інспектора взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області і це ніби-то вже є обставиною, встановленою Другим апеляційним адміністративним судом в постанові від 08.11.2024р. при розгляді цієї справи, а відтак не підлягає доказуванню, суд відзначає їх як очевидно помилкові з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Слід звернути увагу, що вказана норма містить положення, за яким не підлягають доведенню саме обставини, встановлені судовим рішенням в іншій справі, тобто не у тій, яка розглядається.

Таке визначення не є випадковим, оскільки єдиний розгляд справи по суті - це той розгляд, який здійснює суд першої інстанції, а його рішення за наслідками такого розгляду може бути переглянуто судом апеляційної інстанції. Таким чином, жодного «продовження» розгляду, як на це вказує адвокат, не існує, а судом апеляційної інстанції в даному випадку було здійснено лише перегляд ухвали суду першої інстанції з процесуального питання.

Крім того, дослідивши зміст постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2024р., на який посилався представник позивача - адвокат Вітер Г.Р., слід звернути його увагу, що у ній зазначено: «станом на 07.06.2024р. позивач був обізнаний про прийняття відповідачем наказу № 217 о/с від 22.05.2024р. та підстави його прийняття». Отже, суд апеляційної інстанції визнав, що станом на вказану дату ОСОБА_1 знав про наказ № 217 о/с від 22.05.2024р., проте в жодному разі суд не визначав, що ОСОБА_1 дізнався про наказ саме в цей день - 07.06.2024р. Решта наведених адвокатом цитат з постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.11.2024р. не спростовують вказаного.

Слід звернути увагу і на те, що ОСОБА_1 , ніби-то не будучи обізнаним про своє переведення на нову посаду, не прибув і на службу за попередньою посадою, що слідує з листа Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області від 14.10.2024р. № 1844/119-85/01/13-2024, згідно якого останній день ОСОБА_1 прибував на службу в Куп`янському РВП ГУНП в Харківській області 22.05.2024р. Вказаної обставини відсутності на службі позивач не заперечував, стверджуючи, що перебував на лікуванні.

Також згідно вказаного вище листа зазначено, що позивачу за допомогою мобільного месенджера WhatsApp на його мобільний номер, яким він користується в службовій діяльності, було направлено витяг із наказу ГУНП в Харківській області від 22.05.2024р. № о/с, повідомлення про переміщення та необхідність прибуття 23.05.2024р. о 08:30 до СКЗ Купєянського РВП для ознайомлення з наказом. Вказане підтверджується іншими доказами, що перебувають в матеріалах справи, зокрема, копією скріншота з мобільного месенджера WhatsApp.

Відносно посилань представника позивача на те, що в даній справі відповідачем не було визначено у чому саме полягає порушення Присяги з боку ОСОБА_1 , суд вважає такі доводи необгрунтованими, оскільки відповідач конкретно визначив в чому полягав дисциплінарний проступок та здійснив його належну кваліфікацію .

Слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17.10.2024 р. у справі № 420/3026/23.

Так, Верховний Суд наголосив на тому, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Подібна правова позиція викладена, у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №160/11795/20.

При розгляді даної справи суд повторно наводить приписи частини першої статті 12 Закону №580-VIII, за якими поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Тож позивач, як поліцейський, який склав Присягу на вірність Українському народові та сумлінність виконання службових обов`язків, керуючись положеннями Закону №580-VIII та Дисциплінарного статуту, мав у своїх діях і поведінці слідувати змісту Присяги та, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

З врахуванням викладених міркувань, суд погоджується з тим, що не прибуваючи на службу без поважних причин та ігноруючи виконання своїх службових обов`язків, позивач виявив зневагу до звання поліцейського та Національної поліції, метою діяльності якої є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Розглядаючи доводи про неспівмірність обраного до позивача крайнього заходу дисциплінарної відповідальності, суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 20.07.2023р. у справі № 620/4675/22 наголосив, що аналіз вимог Дисциплінарного Статуту свідчить, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення є порушення поліцейським службової дисципліни, невиконання або неналежне виконання обов`язків поліцейського, порушення обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських.

Види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного Статуту, та до них, зокрема відносяться: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Верховний Суд зазначив, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває в площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Водночас реалізація таких повноважень здійснюється суб`єктом накладення дисциплінарного стягнення з певними обмеженнями.

Так, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, суб`єкт його накладення повинен врахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Водночас адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення та чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22.

З урахуванням викладених висновків в цій справі необхідно зазначити, що для вирішення питання про правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що є крайнім є заходом дисциплінарного впливу, необхідним є з`ясування його співмірності характеру, обставинам та наслідкам вчиненого проступку.

Суд вважає, що наведені вище міркування, які базуються на вичерпних та належних доказах, поданих сторонами до суду, свідчать про те, що службовим розслідуванням встановлено підстави для застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу. Відтак, висновки наказу про застосування дисциплінарного стягнення про те, що за своєю тяжкістю дисциплінарний проступок позивача є таким, що не сумісний з подальшим проходженням служби є належними та обгрунтованими. Висновки характеристик позивача не вказане не впливають.

Суд зазначає, що межі судового контролю при розгляді справ стосовно незаконності рішень суб`єктів владних повноважень визначено ст. 2 КАС України.

Так, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, перевіривши згідно наведеної норми оскаржувані накази про застосування до позивача дисциплінарних стягнень, суд вважає, що їх прийнято обґрунтовано, із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Зазначене зумовлює висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про їх скасування.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від зазначених вище позовних вимог про визнання протиправними і скасування наказів, підстав для задоволення таких позовних вимог не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров