Справа № 420/10994/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10994/24
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.03.2024 року № 56 про відмову у проведенні перерахунку, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за віком відповідаю до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 03.04.2002 по24.02.2005 на посаді Міського голови м. Нова Каховка;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України №3723-ХІІ «Про державну службу» з 13.02.2024 року;

- судові витрати покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області заяву про перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу». Позивачем отримано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.02.2024 №56 про відмову у переведенні на іншу пенсію. Потім, 28.03.2024 року позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.03.2024 №56 про відмову у переведенні з пенсії за віком до пенсії згідно Закону України Про державну службу. Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою для відмови у переході на пенсію стало те, що час роботи в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 не зараховується до стажу роботи. З вказаним рішенням позивач не погоджується, вважаючи, що має право на переведення його на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, адже він у періоди з 03.04.2002 по 24.02.2005 перебував на посаді Міського голови м. Нова Каховка.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.03.2024 року № 56 про відмову у проведенні перерахунку, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за віком відповідаю до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 03.04.2002 по 24.02.2005 на посаді Міського голови м. Нова Каховка. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням/перерахунком пенсії від 13лютого 2024 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення у цій справі, яким відмовити в задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що право на пенсію мають особи, зазначені в пунктах 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік. Апелянт зазначає, що за матеріалами пенсійної справи позивач має загальний страховий стаж 41 рік 6 місяців 17 днів, в тому числі стаж державної служби на 01.05.2016 року складає 17 років 2 місяці 28 днів. До державної служби зараховано періоди роботи з 01.08.1984 р. по 03.10.1994 р., з 08.08.1996 р. по 17.07.1998 р., з 04.02.2005 р. по 18.03.2010 р. Час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ до 04 липня 2001 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 16.08.1978 ОСОБА_1 працював з 03.04.2002. по 24.02.2005 в органах місцевого самоврядування Новокаховської міської ради, тому вищезазначений період не підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Вказує, що здійснюючи свою діяльність на підставі законодавства, Головне управління керується лише тим порядком і формами, які визначає законодавець та діє в межах покладених повноважень і відповідно до норм чинного законодавства, призначає пенсію у відповідності до нормативно-правових актів та з урахуванням інших вимог, встановлених чинним законодавством.

13 вересня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 08.11.2020 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується пенсійним посвідченням.

13 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області заяву про перехід на пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду Українив Харківській області від 20.02.2024 №56 та прийнятим на його заміну рішенням від 27.03.2024 №56 відмовлено позивачу у переведенні на іншу пенсію.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що за матеріалами пенсійної справи заявник має загальний страховий стаж 41 рік 6 місяців 17 днів, в тому числі стаж державної служби станом на 01.05.2016 рік складає 17 років 2 місяці 28 днів. До державної служби зараховано періоди роботи: з 01.08.1984р. по 03.10.1994р., з 08.08,1996р. по 17.07.1998р. з 04.02.2005р. по 18.03.2010р. Час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, до 4 липня 2001 року, тобто до дати набрання чинності Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування. Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 16.08.1978 ОСОБА_1 працював з 03.04.2002р. по 24.02.2005р. в органах місцевого самоврядування Новокаховській міській раді, тому вищезазначений період не підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Крім того, зазначено, що в наданій довідці про складові заробітної плати від 12.02.2024 № С-138 вбачається, що оклад, визначений за нормами Постанови 1409, а надбавка за вислугу років (50%)за нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 18,01.2017 № 15 Питання оплати праці працівників державних органів.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посада, на якій позивач працював в органі місцевого самоврядування, віднесена до переліку, визначеного статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" №2493-III, у зв`язку з чим дійшов висновку, що до стажу державної служби ОСОБА_1 підлягає зарахуванню період роботи з 03.04.2002 по 24.02.2005 на посаді Міського голови м. Нова Каховка.

Відтак, станом на 01 травня 2016 року позивач має стаж державної служби повних 20 років.

Оскільки мотив відповідача про відсутність у позивача достатнього стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що покладений в основу прийняття спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.02.2024 №56 та прийнятим на його заміну рішенням від 27.03.2024 №56, є хибним, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.02.2024 №56 та прийнятим на його заміну рішенням від 27.03.2024 №56 є протиправним, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача періоди його роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 03.04.2002 по 24.02.2005 та про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.02.2024 №56 та прийнятим на його заміну рішенням від 27.03.2024 №56підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання відповідача в рішенні від 27.03.2024 № 56 про відмову у переведенні з пенсії за віком до пенсії згідно Закону України «Про державну службу» на невідповідність довідки законодавству через те, що в довідці надбавка державного службовця за вислугу років перевищує 30 %, є неприйнятними. Дана довідка складена у відповідності до постанови Правління Пенсійного Фонду України від 17.01.2017 № 1-3, яка є чинною та була прийнята сама ж Пенсійним фондом України.

Отже, відповідач при прийнятті оскарженого рішення не врахував всі обставини та вимоги законодавства, що призвело до неправомірного прийняття щодо позивача рішення про відмову із зазначених в ньому підстав.

Суд зазначив, що оскільки у спірних відносинах відповідач наразі не реалізував своє повноваження щодо зарахування до стажу державної служби позивача спірного у цій справі періоду його роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 03.04.2002 по 24.02.2005, а також не дослідив питання наявності у позивача відповідного віку та достатності у нього страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 13.02.2024 пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ є передчасною та задоволенню не підлягає.

У даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача за призначенням/перерахунком пенсії від 13.02.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги та в цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу".

01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До досягнення віку, встановленого першим реченням частини першої цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

До набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII - 01.05.2016, право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

З огляду на зміст зазначених норм чинного законодавства, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 р. за результатом розгляду зразкової справи №822/524/18.

У пункті 4 частини 2 статті 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Згідно ст.14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" №2493-III від 07.06.2001 (надалі Закон №2493-III) в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема: друга категорія - посади Сімферопольського міського голови, міських (міст - обласних центрів) голів; заступників голів обласних рад та Севастопольського міського голови, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Так, Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (надалі Порядок №283), був чинний до 01.05.2016.

Пунктом 2 Порядку №283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Трудовою книжкою позивача підтверджується, що у період з03.04.2002 по 24.02.2005 він перебував на посаді міського голови м. Нова Каховка.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що з урахуванням записів трудової книжки позивача до стажу державної служби зарахований період роботи позивача станом на 01.05.2016 рік складає 17 років 2 місяці 28 днів. До державної служби зараховано періоди роботи: з 01.08.1984р. по 03.10.1994р., з 08.08,1996р. по 17.07.1998р. з 04.02.2005р. по 18.03.2010р. та не зараховано період його роботи з 03.04.2002р. по 24.02.2005р. в органах місцевого самоврядування Новокаховськїй міській ради.

Беручи до уваги наведене правове регулювання та відповідні висновки Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до стажу державної служби ОСОБА_1 підлягає зарахуванню період роботи з 03.04.2002 по 24.02.2005 на посаді Міського голови м. Нова Каховка.

Відтак, станом на 01 травня 2016 року позивач має стаж державної служби повних 20 років.

Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки мотив відповідача про відсутність у позивача достатнього стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що покладений в основу прийняття спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.02.2024 №56 та прийнятим на його заміну рішенням від 27.03.2024 №56, є хибним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.02.2024 №56 та прийнятим на його заміну рішенням від 27.03.2024 №56 є протиправним, а тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби позивача періоди його роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 03.04.2002 по 24.02.2005 та про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.02.2024 №56 та прийнятим на його заміну рішенням від 27.03.2024 №56 підлягають задоволенню.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону № 1058-ІV, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

На підставі викладеного для повного та ефективного захисту прав позивача та дотримання гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами, з огляду на наявність дискреційних повноважень при прийнятті рішень про призначення чи відмову в призначенні пенсії, вірним є висновок суду першої інстанції, оскільки у спірних відносинах відповідач наразі не реалізував своє повноваження щодо зарахування до стажу державної служби позивача спірного у цій справі періоду його роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 03.04.2002 по 24.02.2005, а також не дослідив питання наявності у позивача відповідного віку та достатності у нього страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 13.02.2024 пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ є передчасною та задоволенню не підлягає.

У даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача за призначенням/перерахунком пенсії від 13.02.2024 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Тобто, приймаючи рішення про призначення позивачу пенсії, апелянт має враховувати висновки рішення в даній адміністративній справі щодо наявності підтвердження стажу державної служби позивача.

Суд зазначає, згідно частини 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.03.2024 року № 56 про відмову у проведенні перерахунку, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні з пенсії за віком відповідаю до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу"; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 03.04.2002 по 24.02.2005 на посаді Міського голови м. Нова Каховка; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням/перерахунком пенсії від 13лютого 2024 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик