Справа № 380/7933/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Львівсправа № 380/7933/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті на мою користь одноразової вихідної допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто, за шість повних календарних років військової служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто за шість повних календарних років військової служби.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 08 липня 2017 року по 12 лютого 2024 року проходив військову службу у районних військових комісаріатах (районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки), які були на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 12 лютого 2024 року № 45 позивача виключено зі списків особового складу центру та всіх видів забезпечення. Згідно з цим наказом станом на день звільнення календарна вислуга років позивача у Збройних Силах становила 12 років 06 місяців 03 дні. Цим же наказом вирішено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 12 (дванадцять) повних календарних років служби. Утім, відповідач виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011), лише за 06 повних років служби, мотивуючи це тим, що станом на час звільнення вислуга років позивача з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби становила 06 років 08 місяців 04 дні, тому йому буде нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 06 календарних років в розмірі 75196,35 грн; під час мобілізації у період з 15 лютого 2015 року по 16 квітня 2016 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , тож відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 (зі змінами) у військовій частині НОМЕР_1 позивачу мали виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за періоди з 30 жовтня 2008 року по 22 жовтня 2009 року, з 15 лютого 2015 року по 16 квітня 2016 року, з 07 вересня 2010 року по 13 травня 2014 року.

Позивач зазначає, що пунктом другим статті 15 Закону № 2011 передбачено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Отже, для визначення періоду, за який виплачується одноразова грошова допомога, визначальною є обставина набуття чи ненабуття особою права на отримання відповідної допомоги під час проходження служби у попередніх періодах.

Позивач стверджує, що на час його попереднього звільнення з військової служби у військовій частині НОМЕР_2 він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з недостатністю необхідної вислуги років. Тож з урахуванням цього позивач набув право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011 як військовослужбовець, який звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини і який має вислугу 10 років і більше, за 12 повних календарних років служби. Оскільки відповідач нарахував та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за 06 повних років служби, то за цих обставин відповідач повинен донарахувати та виплатити позивачу таку допомогу ще за 06 років служби.

У зв`язку з наведеним адміністративний позов просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що позивач в період з 15 лютого 2015 року по 16 квітня 2016 року проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. При звільненні військовослужбовця, що проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, йому виплачувалася одноразова грошова допомога при звільненні, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460. Пунктом 2 цих Порядку та умов передбачено, що військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На час звільнення позивача з ІНФОРМАЦІЯ_4 12 лютого 2024 року вислуга років позивача з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби становила 06 років 08 місяців 04 дні. Тому позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 06 повних календарних років в сумі 75196,35 грн.

У зв`язку з наведеним у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 16 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Витягу з послужного списку особової справи головного сержанта ОСОБА_1 , інструктора відділення рекрутингу та комплектування другого відділу (м. ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач призваний на військову службу 30 жовтня 2008 року ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У період з 31 жовтня 2008 року по 06 квітня 2009 року курсант військової частини НОМЕР_3 .

У період з 06 квітня 2009 року по 22 квітня 2009 року у штаті військової частини НОМЕР_3 .

У період з 22 квітня 2009 року по 22 жовтня 2009 року механік-водій військової частини НОМЕР_3 .

22 жовтня 2009 року на підставі наказу МО України № 457 від 11 вересня 2009 року звільнений в запас.

15 лютого 2015 року на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року призваний у Збройні Сили України ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У період з 16 лютого 2015 року по 09 березня 2015 року курсант військової частини польової пошти НОМЕР_4 .

У період з 09 березня 2015 року по 16 квітня 2016 року старший механік-водій військової частини польової пошти НОМЕР_1 .

16 квітня 2016 року на підставі Указу Президента України № 115/2016 від 25 березня 2016 року звільнений в запас.

У період з 08 червня 2017 року по 30 червня 2017 року механік-водій механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_5 окремої механізованої бригади ОК « ІНФОРМАЦІЯ_8 ».

У період з 30 червня 2017 року по 28 жовтня 2020 року діловод служби захисту інформації ІНФОРМАЦІЯ_9 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_8 ».

У період з 28 жовтня 2020 року по 21 грудня 2020 року начальник відділення зв`язку та інформатизації начальник радіостанції ІНФОРМАЦІЯ_10 ОК « ІНФОРМАЦІЯ_8 ».

У період з 21 грудня 2020 року по 02 вересня 2021 року інструктор відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_11 ОК «Захід».

У період з 02 вересня 2021 року по 12 лютого 2024 року інструктор відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_12 ОК «Захід».

Згідно з довідкою Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19) Міністерства юстиції України від 04 березня 2024 року вих. № 10/5 позивач проходив службу в Львівській виправній колонії УДПтСУ у Л/о (№ 48) з 07 вересня 2010 року по 13 травня 2014 року. Вислуга років на день звільнення в календарному обрахуванні становила: 04 роки 07 місяців 28 днів, у пільговому обрахуванні: 05 років 10 місяців 28 днів (до вислуги років зараховано службу в Збройних Силах України).

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 12 лютого 2024 року № 45 головного сержанта ОСОБА_1 , інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_13 , звільненого з військової служби наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 08 лютого 2024 року № 8-РС у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками дружини, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 12 лютого 2024 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення.

Відповідно до цього наказу вислуга років позивача у Збройних Силах на 12 лютого 2024 року становить: календарна 12 років 06 місяців 03 дні, загальна 13 років 03 місяці 27 днів.

Цим же наказом вирішено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 12 (дванадцять) повних календарних років служби.

Відповідно до довідки-розрахунку грошового забезпечення головного сержанта ОСОБА_1 позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні за 06 повних календарних років служби у розмірі 75196,35 грн (25065,45 х 50% х 6).

Вказану грошову допомогу позивачу виплачено 26 березня 2024 року, що підтверджується відомостями з його рахунку (а.с.17).

Листом від 21 березня 2024 року № 1159/1/2477 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача про те, що час його звільнення з ІНФОРМАЦІЯ_14 12 лютого 2024 року його вислуга років з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби становила 06 років 08 місяців 04 дні, тому йому буде нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 06 календарних років в сумі 75196,35 грн.

Згідно з Приміткою до цього листа: «Відповідно до даних, зазначених у Вашому військовому квитку НОМЕР_6 та витягу з послужного списку, виданого Начальником ІНФОРМАЦІЯ_14 , вказано, що Ви проходили військову службу під час мобілізації у період з 15.02.2015 по 16.04.2016 року у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року № 460 (зі змінами) у військовій частині НОМЕР_1 Вам мали виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за періоди з 30.10.2008 по 22.10.2009, з 15.02.2015 по 16.04.2016, з 07.09.2010 по 13.05.2014».

Позивач, уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону № 2011, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 12 повних календарних років військової служби, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону № 2011, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 06 повних календарних років військової служби.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби).

Згідно з пунктами першим-третім статті 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Право військовослужбовців на одноразову грошову допомогу при звільненні передбачене статтею 15 Закону № 2011.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби: через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу).

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Отже, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), які звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, мають право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

Водночас аналіз наведених норм вказує, що у разі якщо військовослужбовець повторно звільняється з військової служби, то одноразова грошова допомога виплачується йому за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби. Винятком є той військовослужбовець, який при попередньому звільненні не набув права на отримання такої грошової допомоги. У цьому разі зазначений військовослужбовець має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний повний календарний рік служби (враховуючи попередні періоди служби) за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

У цій справі суд встановив, що відповідач нарахував та виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, мотивуючи свою поведінку тим, що при попередньому звільненні (у військовій частині НОМЕР_1 ) позивач набув права на отримання такої грошової допомоги.

Натомість позивач стверджує, що на час його попереднього звільнення з військової служби у військовій частині НОМЕР_2 він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з недостатністю необхідної вислуги років.

Отже, з урахуванням наведених позицій позивача та відповідача для правильного вирішення розглядуваного спору суду належить відповісти на таке питання: чи набув позивач право на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні?

Відповідаючи на поставлене питання, суд зазначає таке.

Зі змісту витягу з послужного списку особової справи позивача суд встановив, що 15 лютого 2015 року на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» позивач був призваний у Збройні Сили України ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У період з 16 лютого 2015 року по 09 березня 2015 року позивач був курсантом військової частини польової пошти НОМЕР_4 ; у період з 09 березня 2015 року по 16 квітня 2016 року старшим механіком-водієм військової частини польової пошти НОМЕР_1 .

16 квітня 2016 року на підставі Указу Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» позивач був звільнений у запас.

Отже, у період з 15 лютого 2015 року по 16 квітня 2016 року позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Абзацом сьомим пункту 2 статті 15 Закону № 2011 (у редакції, чинній на час демобілізації позивача) було передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання пункту 2 статті 15 Закону № 2011 постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією (далі Порядок № 460).

Пунктами 1, 2 Порядку № 460 передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі - військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Отже, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільнялися із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби), було передбачено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Виплата такої допомоги зазначеним військовослужбовцям здійснювалася за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону № 2011.

З урахуванням викладеного суд, відповідаючи на поставлене вище питання, констатує, що позивач, який 15 лютого 2015 року був призваний на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільнився 16 квітня 2016 року зі служби після прийняття рішення про демобілізацію, на день своєї демобілізації набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону № 2011, на умовах та в порядку, визначених Порядком № 460.

Тож беручи до уваги те, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, суд доходить висновку, що відповідач правомірно обчислив розмір такої допомоги при повторному звільненні позивача за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, який становить 06 повних календарних років.

Водночас у позовній заяві позивач, обґрунтовуючи своє право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 12 повних календарних років служби наполягає на тому, що на час його попереднього звільнення з військової служби у військовій частині НОМЕР_2 він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з недостатністю необхідної вислуги років.

У аспекті таких покликань позивача суд повторює, що при попередньому звільненні з військової служби 16 квітня 2016 року (у військовій частині НОМЕР_1 ) позивач, який був призваний на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та прослужив більше одного місяця, набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, за період з 15 лютого 2015 року по 16 квітня 2016 року.

Щодо урахування періодів попередньої військової служби, на якій позивач перебував у мирний час (періоди з 30 жовтня 2008 року по 22 жовтня 2009 року, з 07 вересня 2010 року по 13 травня 2014 року), то питання їх урахування для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні 16 квітня 2016 року мало вирішуватися військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки саме з цієї військової частини позивач був демобілізований.

Вирішення цього питання військова частина НОМЕР_1 повинна була здійснювати з урахуванням приписів пункту 2 Порядку № 460 (у відповідній редакції), за змістом яких військовослужбовцям виплата допомоги здійснювалася за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону № 2011.

Тобто, військовослужбовці, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та надалі були демобілізовані (як позивач), мали гарантоване право на день їх демобілізації на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні за період проходження служби у зв`язку з мобілізацією, а ті з них, які під час звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону № 2011, мали ще й право на включення періодів проходження служби у мирний час для обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, яка виплачувалася під час демобілізації.

При цьому суд наголошує, що вирішення такого питання належало до компетенції саме тієї військової частини, з якої демобілізувався військовослужбовець, у ситуації з позивачем це військова частина НОМЕР_1 .

Попри те, варто підкреслити, що можливе неналежне виконання військовою частиною НОМЕР_1 свого обов`язку чи то щодо неправильного обрахунку розміру грошової допомоги при звільненні (через можливе неврахування певних періодів служби), чи то стосовно невиплати відповідної допомоги у жодний спосіб не впливає саме на факт набуття позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні та, як наслідок, на зміст спірних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем у цій справі.

Адже у справі, яка розглядається, відповідач, який встановив, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, не зобов`язаний був з`ясовувати факт її виплати чи невиплати позивачу військовою частиною за попереднім звільненням, перевіряти правильність обрахунку цією військовою частиною розміру відповідної допомоги, врахування чи неврахування періодів служби у мирний час до такого звільнення тощо, оскільки з`ясування цих обставин з огляду на диспозицію норми пункту 2 статті 15 Закону № 2011 жодного значення для розглядуваних правовідносин не має.

Тож за наведених вище обставин у межах спірних правовідносин відповідач не вчиняв стосовно позивача жодних протиправних дій чи бездіяльності, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 у відношенні до ОСОБА_1 щодо відмови у нарахуванні та виплати одноразової вихідної допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто за шість повних календарних років військової служби та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто за шість повних календарних років військової служби, належить відмовити повністю.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 13 січня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна