Справа № 620/8509/24
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року Чернігів Справа № 620/8509/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участі секретаря Краснової О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 20276 гривень 32 коп в розмірі 100% грошового забезпечення, що складається з посадового окладу - 2470,00 грн, надбавка за вислугу років - 0 грн, надбавка за таємність- 0 грн, надбавка за особливі проходження служби - 1950,00 грн, щорічної премії - 15635,10 грн;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2023 по 01.04.2024 роки з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів в розмірі 275198 (двісті сімдесят п`ять тисяч сто дев`яносто вісім) гривень 25 копійок, що складається з щомісячного посадового окладу - 2470,00 грн, щомісячної надбавки за вислугу років - 0 грн, щомісячної надбавки за таємність- 0 грн, щомісячної надбавки за особливі проходження служби - 1950,00 грн, щомісячної премії - 15635,10 грн;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати місячного грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01.01.2023 по 01.04.2024 роки в розмірі 18059 ( вісімнадцять тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 76 коп.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 06.08.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 24.09.2024 вирішено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 14:00 год. 07.10.2024 року; витребувано у Військової частини НОМЕР_1 довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за спірний період.Ухвалою суду від 24.10.2024 задоволено заяву представника Військової частини НОМЕР_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; забезпечено проведення судових засідань, в тому числі підготовче засідання, що призначено на 24.10.2024 о 15:00 год, у справі № 620/8509/24 в режимі відеоконференції за участю представника Військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 24.10.2024 без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, оголошено перерву у підготовчому засідання до 29.10.2024 о 14:10.

Ухвалою суду від 29.10.2024 без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 18.11.2024 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 18.11.2024 без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання позивачу надано час на подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, з належними обґрунтуваннями обставин і доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду та оголошено перерву до 09.12.2024 до 14:00 год.09.12.2024 о 14:00 год. розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії не відбувся у зв`язку з заявою представника позивача про відкладення розгляду справи. Розгляд справи перенесено на 16.12.2024 о 14:00 год.

Ухвалою суду від 10.12.2024 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; забезпечено проведення судових засідань, в тому числі, що призначено на 16.12.2024 о 14:00 год, у справі № 620/8509/24 в режимі відеоконференції за участю представника позивача.Ухвалою суду від 16.12.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 20276 гривень 32 коп, в розмірі 100% грошового забезпечення, що складається з посадового окладу - 2470,00 грн, надбавка за вислугу років - 0 грн, надбавка за таємність- 0 грн, надбавка за особливі проходження служби - 1950,00 грн, щорічної премії - 15635,10 грн; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2023 по 13.03.2024; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати місячного грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01.01.2023 по 13.03.2024 залишено без розгляду.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №45 від 24.02.2022 рядового ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення та наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 47 від 26.02.2022 рядового ОСОБА_1 призначено на посаду комірника складу групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Як вбачається з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 16 від 16.01.2023 рядовий військової служби за призовом під час мобілізації, комірник складу групи матеріального забезпечення ОСОБА_1 самовільно залишив місце розташування підрозділу в районі виконання завдань з 16.01.2023, його знято з усіх видів забезпечення з 16.01.2023.

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2023 №25 вирішено рядового військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , комірника складу групи матеріального забезпечення, увільнити від займаної посади і зарахувати в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 25.01.2023.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №63 від 02.03.2023 вважати таким, що повернулися до місяця розташування підрозділу з 02.03.2023 та зараховано на всі види забезпечення з 02.03.2023, зокрема і ОСОБА_1 .

Згідно наказів командира Військової частини НОМЕР_1 №66 від 06.03.2024 та №82 від 22.03.2024 позивач перебував на лікуванні у шпиталі Військової частини НОМЕР_2 з 06.03.2024 по 22.03.2025 (а.с.121-122).

Відповідно до наказу командира частини НОМЕР_1 №92 від 01.04.2024 рядового військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , який утримувався в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , звільнено в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ( через сімейні обставини, у зв`язку з наявністю у його матері інвалідності 1 групи, що потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 01.04.2024 виключено позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.

Вважаючи, що відповідач не в повному обсязі сплатив позивачу грошове забезпечення, останній звернувся до суду за захистом свого права.

Оскільки ухвалою суду від 16.12.2024 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 20276 гривень 32 коп, в розмірі 100% грошового забезпечення, що складається з посадового окладу - 2470,00 грн, надбавка за вислугу років - 0 грн, надбавка за таємність- 0 грн, надбавка за особливі проходження служби - 1950,00 грн, щорічної премії - 15635,10 грн; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2023 по 13.03.2024; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати місячного грошового забезпечення та додаткової винагороди за період, з 01.01.2023 по 13.03.2024 залишено без розгляду, а тому спірний період щодо не сплати відповідачем грошового забезпечення позивачу у повному обсязі є з 14.03.2024 по 01.04.2024.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 за № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до пунктів 1, 2 та 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 № 745/32197 (далі Порядок №260, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Згідно пунктів 1, 2, 4 та 5 розділу XXVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

Днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, вважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах установлених строків.

Якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.

Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

З матеріалів справи слідує, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2023 №25 рядовий військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , комірник складу групи матеріального забезпечення, увільнений від займаної посади і зарахований в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 25.01.2023.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №92 від 01.04.2024 рядового військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , який утримувався в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , звільнено в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ( через сімейні обставини, у зв`язку з наявністю у його матері інвалідності 1 групи, що потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з 01.04.2024 виключено позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення

Отже, оскільки позивач, у спірний період, з 14.03.2024 по 01.04.2024 знаходився у в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 понад два місяці та за відсутності рішення Міністра оборони України, а тому мав право на отримання грошового забезпечення згідно пункту 5 розділу XXVIII Порядку №260 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за березень 2024 року не отримав коштів за оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років, проте отримав за один день 01.04.2024 17,67 грн за оклад за військовим званням та 4,42 грн за надбавку за вислугу років.

Також згідно наказів командира Військової частини НОМЕР_1 №66 від 06.03.2024 та №82 від 22.03.2024 позивач перебував на лікуванні у шпиталі Військової частини НОМЕР_2 з 06.03.2024 по 22.03.2025, а отже цей період згідно пункту 1 розділу XXVIII Порядку №260 виключається із загального періоду перебування в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , а тому позивач за період, з 14.03.2024 по 22.03.2024 мав право на отримання грошового забезпечення за останньою займаною посадою, у зв`язку з перебуванням на лікуванні в лікарняному закладі, згідно пункту 9 розділу І Порядку №260.

Зважаючи на встановлені обставини справи та надані матеріали до позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково та визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період, з 14.03.2024 по 31.03.2024, згідно пунктів 1 та 5 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період, з 14.03.2024 по 31.03.2024, згідно пунктів 1 та 5 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.

Позовна вимога про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати місячного грошового забезпечення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи ту обставину, що відповідачу лише належить здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за оскаржуваний період, суд зазначає, що відсутність виплати основної суми доходу в розумінні Закону №2050-ІІІ унеможливлює нарахування компенсації.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, у постанові 04.03.2021 року у справі №520/34/17.

З урахуванням вищезазначеного, суд зазначає, що така вимога є передчасною.

Крім того судом не встановлено звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, а також відмови відповідача у цьому, що вказує на відсутність виниклого спору між сторонами з цього приводу.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04.05.2022 у справі № 200/14472/19-а та вказав, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті 2 Закону №2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

З огляду на те, що у розглянутій Верховним Судом справі №200/14472/19-а позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ, а відповідач не відмовляв позивачу у виплаті відповідної компенсації, Суд дійшов висновку, що право позивача ще не було порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 13.03.2024 по 31.03.2024, згідно пунктів 1 та 5 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 13.03.2024 по 31.03.2024, згідно пунктів 1 та 5 розділу XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 січня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя В.В. Падій