Справа № 580/11175/24
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року справа № 580/11175/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України, в якій просить:

- визнати неправомірною дію Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України, яка проявилася у тому, що начальник зазначеного управління полковник ОСОБА_2 , повернув рапорт позивача (початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язую із 02 листопада 2024 року датою, коли мені було вручено відповідь Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 19 жовтня 2024 року №300/ВихЗВГ/750, дану бездіяльність позивач не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 02 травня 2025 року);

- зобов`язати Адміністративне управління Генерального штабу Збройних Сил України передати рапорт позивача від 13 вересня 2024 року на розгляд Головнокомандувачу Збройних Сил України (початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язую із 02 листопада 2024 року датою, коли позивачу вручено відповідь Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 19 жовтня 2024 року №300/ВихЗВГ/750, дану бездіяльність позивач не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 02 травня 2025 року).

Ухвалою судді від 22.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 справу призначено до розгляду справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників в судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що командирами військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , в порядку прямого підпорядкування не вирішено питання про переведення позивача на службу за його рапортами до інших військових частин, тому 16 вересня 2024 року позивач звернувся до Головнокомандувача Збройних Сил України, який є наступним прямим начальником після Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, з рапортом від 13 вересня 2024 року, у якому просив вирішити питання про переведення за фахом у межах Збройних Сил України із підпорядкування військової частини НОМЕР_2 .

2 листопада 2024 року позивачу надійшла відповідь Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 19 жовтня 2024 року №300/ ВихЗВГ/750, якою проінформовано, що рапорт повертається без реалізації, оскільки він повинен подаватися (розглядатися) за місцем проходження служби.

Позивач зазначив, що перед тим як звернутися до Головнокомандувача Збройних Сил України він звернувся до командира військово частини НОМЕР_2 , який є наступним прямим начальником після командира військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач проходить військову службу, а також звернувся з рапортом до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, який є наступним прямим начальником після командира військової частини НОМЕР_2 .

Підставою для звернення до командира військової частини НОМЕР_2 без звернення до свого безпосереднього начальника, а також інших прямих начальників, які є у військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі без звернення до командира військової частини НОМЕР_1 , стали неправомірні дії командира військової частини НОМЕР_1 .

На підставі наведеного позивач вважає, що начальник Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України полковник ОСОБА_3 , повернув рапорт позивача неправомірно.

У відзиві на адміністративний позов відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію тим, що Адміністративне управління Генерального штабу Збройних Сил України є структурним підрозділом Генерального штабу Збройних Сил України та призначено для організації та забезпечення документування управлінської діяльності апарату Головнокомандувача Збройних Сил України та Генерального штабу і здійснення функцій нормативно-правового регулювання відносин у сфері діловодства у Збройних Силах України.

При попередньому розгляді відповідачем документу, під назвою рапорт (датованого 13.09.2024) встановлено, що позивачем фактично порушено порядок оформлення та подачі за підпорядкованістю документів старшому командиру/начальнику, адже в поданому документі під назвою рапорт (датованого 13.09.2024) зазначені дії /бездіяльність, на думку позивача, своїх безпосередніх та прямих командирів начальників що фактично за змістом є скаргою, водночас позивач в цьому ж документі порушує питання щодо його бажання переведення в іншу військову частину Збройних Сил України.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу штабних машин роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку.

13 травня 2024 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_2 - оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), який є наступним прямим начальником після командира військової частини НОМЕР_1 , з рапортом від 12 травня 2024 року, в якому просив перевести його за фахом у іншу військову частину у межах Збройних Сил України, за винятком військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та НОМЕР_1 .

Військовою частиною НОМЕР_2 листом від 27 травня 2024 року №502/2/6/24/315, надано позивачу відповідь на рапорт від 12 травня 2024 року.

27 червня 2024 року позивач звернувся до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України ( НОМЕР_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який є наступним прямим начальником після командира військової частини НОМЕР_2 , з рапортом, у якому просив вирішити питання про переведення за фахом у межах Збройних Сил України із підпорядкування військової частини НОМЕР_2 .

На скаргу позивача до уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 05 червня 2024 року позивачу військовою частиною НОМЕР_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 надано відповідь листом від 23 серпня 2024 року №116/12/40959, в якому зазначено, що командиру військової частини НОМЕР_2 визначено завдання до 06 вересня 2024 року організувати та провести з позивачем особистий прийом.

У зв`язку з відсутністю особистого прийому, 16 вересня 2024 року позивач звернувся до Головнокомандувача Збройних Сил України, який є наступним прямим начальником після Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, з рапортом від 13 вересня 2024 року, у якому просив вирішити питання про переведення за фахом у межах Збройних Сил України із підпорядкування військової частини НОМЕР_2 .

Листом Адміністративного управління Генерального штабу Збройних Сил України від 19 жовтня 2024 року №300/ ВихЗВГ/750 позивачу повідомлено, що його рапорт повертається без реалізації, оскільки він повинен подаватися (розглядатися) за місцем проходження служби.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У цьому контексті суд зазначає, що згідно з пунктом 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення) військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Відповідно до п. 113 Положення переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Для переміщення в іншу місцевість військовослужбовець до рапорту додає відповідні документи, які підтверджують необхідність зміни місця проживання: дружини (чоловіка); його (її) неповнолітніх дітей, повнолітніх дітей - учнів (студентів) закладів освіти за денною формою навчання, які перебувають на утриманні військовослужбовця, та дітей з інвалідністю I або II групи; непрацездатних батьків військовослужбовця та його (її) дружини (чоловіка); братів, сестер військовослужбовця та його (її) дружини (чоловіка), які перебувають на його (її) утриманні.

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут ЗСУ), із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 року за № 1214/42559, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі Порядок №531).

Відповідно до п. 2, 3 розділу І Порядку №531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Військовослужбовці звертаються до органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове розслідування, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України «Про звернення громадян» та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.

З наведеного правового регулювання спірних правовідносин, вбачається, що військовослужбовець, який бажає за наявних підстав бути направлений до іншого місця служби повинен подати рапорт своєму безпосередньому командиру який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру.

Суд звертає увагу, що позивач не звертався до свого безпосереднього начальника та до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про його переміщення до іншої військової частини, тому звернення до вищого військового командування Головнокомандувача Збройних Сил України, з відповідним рапортом не покладає на останнього обов`язок розгляду по суті у зв`язку з порушенням процедури його подачі.

Позивач в адміністративному позові підтвердив зазначені обставини та пояснив, що не звернувся з рапортом до безпосереднього командування у зв`язку з наявністю конфліктної ситуації та вчинення командиром військової частини НОМЕР_1 неправомірних дій по відношенню до позивача. Однак, наявність конфлікту чи інших обставин не відміняє обов`язку військовослужбовця звернутись із рапортом до безпосереднього керівника, тому відповідач надав обґрунтовану відповідь на його рапорт.

Підсумовуючи встановлені в ході судового розгляду спору обставини, суд дійшов висновку, що відповідач не допустив порушення прав позивача у спірних правовідносинах, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позов непідлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО