Справа № 440/86/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

13 січня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/86/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Бевза В.І., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2024 року №19468 у задоволенні рапорта ОСОБА_1 від 29.06.2024 року, зареєстрованого у військовій частині НОМЕР_1 30.06.2024 року за №35335,

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації на підставі пп. г п.2 ч.4 статті 26 та п.3 ч.12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин оскаржуваною відмовою відповідача.

Згідно із частиною 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У ході з`ясування питання, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, судом встановлено наступне.

За змістом статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіцький проти України», заява № 38773/05, рішення від 26.07.2012, пункти 147, 148 зазначено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), в. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі ««Immobiliare Saffi» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення від 15.02.2021 у справі «Піалопулос та інші проти Греції» (Pialopoulos and others v. Greece), пункт 68, заява №37095/97).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26.10.2023 у справі №420/1511/23.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Пунктом 4, 5 та 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в позовній заяві зазначаються:

зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Слід зазначити, що обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем встановлено вимоги до позовної заяви, що містяться в статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

У змісті позовної заяви зазначено, що спірні правовідносини знову виникли між сторонами на підставі невиконання відповідачем судового рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9408/24 від 14.10.2024, що набрало законної сили, оскільки військова частина НОМЕР_1 не врахувала висновки рішення суду від 14.10.2024 у справі №440/9408/24, в порушення вимог закону в частині обов`язковості рішення суду, та повторно відмовила позивачу у задоволенні рапорту з однакових підстав.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9408/24 від 14.10.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту г пункту 2 частини 4, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 29.06.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до змісту рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9408/24 від 14.10.2024, позовні вимоги у справі №440/9408/24 обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з строкової військової служби за сімейними обставинами на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за його матір`ю ОСОБА_2 яка є інвалідом II групи та потребує постійного догляду.

Отже, виклад позивачем обставин та обґрунтування підстав позову висновує, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9408/24 від 14.10.2024, а не виникненням нового публічно-правового спору між сторонами.

Виконання судового рішення у справі №440/9408/24 від 14.10.2024, як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Позивач у змісті позову не зазначив про виникнення нових обставин та підстав позову, що відрізняють їх від спірних правовідносини вирішених рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9408/24 від 14.10.2024, а натомість обґрунтовує позов невиконання відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9408/24 від 14.10.2024.

Враховуючи виклад обставин та підстав позивачем у позові та наданні позивачем докази, суд позбавлений можливості встановити дійсний зміст спірних правовідносин у даному випадку.

Згідно до вимог статей 382-383 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше процесуальні

Відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, який не визначає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 звертав увагу, що норми Кодексу адміністративного судочинства України відносно контролю за виконанням рішення суду мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у процесуальному кодексі спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову, а судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Принципи Кодексу адміністративного судочинства України встановлені таким чином, щоб один спір вирішувався судами лише один раз, і в одному спорі приймалося лише одне судове рішення. Належним виконанням рішення суду забезпечується дотримання принципу правової визначеності. Суди не повинні допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета.

За загальним правилом "один спір - одна справа", неодноразово констатованим Верховним Судом, визначається запобігання розділення спору у різних справах, усунення конфлікту судових рішень, ефективність захисту порушеного права, економія процесу.

Зміст позовної заяви свідчить, що фактичною підставою для звернення до суду із даним позовом є факт неналежного виконання відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9408/24 від 14.10.2024, тобто позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення.

На основі викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку у позовній заяві не зазначені обставини та підстави про наявність нового публічно-правового спору між сторонами.

Враховуючи виклад позивачем обставин та підстав у позові та наданні ним докази, суд позбавлений можливості встановити зміст нових спірних правовідносин у даному випадку.

Суд додатково звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9408/24 від 14.10.2024 в порядку статті 382-382-3 КАС України, а також подати до суду заяву про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень на виконання вказаного рішення суду в порядку статті 383 КАС України. При цьому, звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Отже, позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно до частини 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Встановити позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду:

позовної заяви, оформленої відповідно до пунктів 4 та 5, 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, із зазначенням: обставин та підстав про наявність нового публічно-правового спору між сторонами щодо предмету позову (із зазначенням доказів, що їх підтверджують), не пов`язаних із стадією виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/9408/24 від 14.10.2024.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.І. Бевза