Справа № 320/3015/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про роз`яснення судового рішення

13 січня 2025 року 320/3015/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву адвоката Поліщук Марії Іванівни про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2020 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 26.12.2023 №2/6-2307, з 01.01.2021 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 26.12.2023 №2/6-2308, з 01.01.2022 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 26.12.2023 №2/6-2309, виданих Управлінням державної охорони України з урахування розмірів щорічної індексації пенсії з 01.03.2022, нарахованої у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" від 16.02.2022 №118 з застосуванням обмеження її максимального розміру, в тому числі з урахуванням підняття розміру прожиткового мінімуму;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві провести перерахунок та направити виплату пенсії позивачу з 01.01.2020 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 26.12.2023 №2/6-2307, з 01.01.2021 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 26.12.2023 №2/6-2308, з 01.01.2022 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 26.12.2023 №2/6-2309, виданих Управлінням державної охорони України з урахування розмірів щорічної індексації пенсії з 01.03.2022, нарахованої у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" від 16.02.2022 №118 з застосуванням обмеження її максимального розміру, в тому числі з урахуванням підняття розміру прожиткового мінімуму та виплати заборгованість з врахуванням проведених раніше виплат.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2020 на підставі довідки Департаменту кадрового забезпечення Управління Державної охорони України від 26.12.2023 №2/6-2307.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки Департаменту кадрового забезпечення Управління Державної охорони України від 26.12.2023 №2/6-2307, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.02.2020.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2021 на підставі довідки Департаменту кадрового забезпечення Управління Державної охорони України від 26.12.2023 №2/6-2308.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки Департаменту кадрового забезпечення Управління Державної охорони України від 26.12.2023 №2/6-2308, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.02.2021.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2022 на підставі довідки Департаменту кадрового забезпечення Управління Державної охорони України від 26.12.2023 №2/6-2309.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію на підставі довідки Департаменту кадрового забезпечення Управління Державної охорони України від 26.12.2023 №2/6-2309, з урахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 01.02.2022.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо застосування обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром при проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.01.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити з 01.01.2020 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили.

20.11.2024 на адресу суду від адвоката Поліщук Марії Іванівни надійшла заява про роз`яснення судового рішення в частині задоволених вимог відносно проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, деталізувавши його та встановивши відповідно до статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України порядок його виконання наступним чином:

« 9. Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимального розміру пенсії та виплачувати нарахований розмір пенсії в сумі 33660,53 грн. та виплачувати в подальшому нарахований розмір пенсії з дати вступу рішення в законну силу».

Обґрунтовуючи вказану заяву, представник позивача зазначила, що відповідачем при виконанні рішення у цій справі здійснено перерахунок пенсії позивача, однак при цьому знов обмежив пенсію розміром 23610,00 грн. При цьому представник позивача зазначає, що за усним зверненням на особистому прийомі у керівництва ГУ ПФУ в м. Києві було повідомлено про необхідність звернення до суду із заявою про роз`яснення судового рішення.

У зв`язку з цим представник позивача вважає, що неправильне тлумачення пенсійним органом судового рішення у даній справі потребує надання роз`яснення судового акта, що забезпечить належне виконання рішення суду.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що судове рішення у цій справі було ухвалено у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути заяву позивача про роз`яснення цього рішення також у порядку письмового провадження без виклику сторін та зазначає таке.

Роз`яснення ухваленого судового рішення, яке набрало законної сили, є способом усунення невизначеності, неясності чи незрозумілості судового рішення, що створює перешкоди або унеможливлює його виконання. Описане підтвердження питань права чи факту узгоджується з принципами верховенства права, юридичної визначеності згідно зі статтею 3, частиною першою статті 8 Конституції України; підпунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 N 15-рп/2004; рішеннями Європейського суду з прав людини у справах "Bellet v. France", "L. та V. проти Австрії", "S. L. проти Австрії", "Брумареску проти Румунії" (§ 61), "Голдер проти Сполученого Королівства", "Функе проти Франції".

Доцільність роз`яснення ухваленого судового рішення визначається адміністративним судом, який прийняв таке рішення, зважаючи на його дискреційні повноваження з додержанням раціональних критеріїв (здорового глузду, позиції пересічного громадянина без юридичної освіти) і меж відповідно до рішень у справах "Vogt v. Germany" (§ 48), "Ґроппера радіо АГ" та інші проти Швейцарії" (§ 68), "Реквеньї проти Угорщини" (§ 34).

Верховний Суд в ухвалах від 26.02.2019 у справі №802/1961/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80109842) та від 17.01.2019 у справі №802/2257/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 79272590) зазначив, що виходячи із системного тлумачення наведеної норми, роз`яснено може бути судове рішення, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини.

Отже, необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його неясністю та незрозумілістю для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або для тих осіб, що будуть здійснювати його виконання.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.

Крім того, роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб.

Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 11.03.2020 у справі №240/4946/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88602338).

Суд зазначає, що предметом судового розгляду у цій справі було, серед іншого, право позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром.

Так, при розгляді даної справи судом було встановлено, що ГУ ПФУ з 01.01.2018 при здійсненні перерахунку пенсію позивача було обмежено максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Зокрема, станом на 01.01.2020 розмір нарахованої позивачу пенсії становить 18234,65 грн., до виплати - 18164,15 грн.

Судом було вказано, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08.07.2011 № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України Про державну службу, Про прокуратуру, Про статус народного депутата України, Про Національний банк України, Про Кабінет Міністрів України, Про дипломатичну службу, Про службу в органах місцевого самоврядування, Про судову експертизу, Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів, Про наукову і науково-технічну діяльність, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Про пенсійне забезпечення, Про судоустрій і статус суддів, Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень рішення КСУ № 7-рп/2016, у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі № 591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17 та від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262 та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону №2262.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом №2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI- у частині обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262, у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.

Зважаючи на викладене, суд зауважив, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262, є протиправним.

При цьому, суд зазначив, що саме такий висновок щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах викладено Верховним Судом у численних постановах, зокрема: від 25 липня 2022 року у справі № 580/3451/21; від 20 липня 2022 року у справі № 340/2476/21; від 11 липня 2022 року у справі №620/613/21; від 29 червня 2022 року у справі №640/19118/18; від 18 травня 2022 року у справі № 380/12337/20.

Однак, з доданого представником позивача до заяви про роз`яснення судового рішення розрахунку пенсії за вислугу років 01.10.2024 вбачається, що основний розмір пенсії позивача визначено на рівні 29480,03 грн. (59% грошового забезпечення), з урахуванням індексації 32480,03 грн; доплата за непрацездатну дитину віком до 18 років 1180,50 грн.; підсумок пенсії (з надбавками) 33660,53 грн.; з урахуванням максимального розміру пенсії 23610,00 грн.

Таким чином, з наведеного вбачається обмеження відповідачем пенсії позивача максимальним розміром, у той час як суд при вирішенні даної справи зазначав, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262, є протиправним. Отже, неясність та незрозумілість судового рішення для пенсійного органу полягає в допущенні його довільного тлумачення, що врешті-решт призводить до неправильного виконання рішення суду та потребує його роз`яснення.

Усуваючи таку неясність та незрозумілість ухваленого у цій справі рішення, суд зазначає, що належне розуміння змісту судового рішення полягає у тому, що ним констатовано право позивача на отримання пенсії без обмеження максимальним розміром, оскільки з огляду на вищевказане нормативне регулювання та правові висновки Верховного Суду пенсії, призначені за Законом №2262, не підлягають обмеженню максимальним розміром. При цьому, оскільки у судовому рішення не була вказана кінцева дата періоду, протягом якого пенсія позивача не підлягає обмеженню, такий правовий стан є сталим та триває до зміни правового регулювання, а тому при подальших перерахунках пенсії позивача здійснення пенсійним органом обмеження пенсії максимальним розміром буде протиправним та свідчитиме про невиконання судового рішення.

Суд зазначає, що стаття 129 Конституції України визначає, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

За неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності.

Згідно зі статтею 129-1 Основного Закону суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України також визначено, що однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Зазначеною нормою визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового розгляду у контексті ст.6 Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції (Рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 заява № 18357/91, п. 40).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії (Doran v. Ireland) ЄСПЛ визначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, суд погоджується з твердженням представника позивача про те, що правильне та належне виконання судового рішення у цій справі потребує надання роз`яснення його змісту з метою усунення неясності та незрозумілості судового акта для пенсійного органу, що призводить до його довільного тлумачення.

Таке роз`яснення полягає у тому, що наслідком належного розуміння рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 у даній справі є, зокрема, здійснення відповідачем виплати позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01.01.2020 і в подальшому, при здійсненні наступних перерахунків пенсії, до моменту зміни нормативного (правового) регулювання.

У той же час, суд вважає непереконливим запропонований представником позивача спосіб роз`яснення судового рішення шляхом встановлення порядку його виконання, оскільки роз`яснення судового рішення та встановлення порядку його виконання є різними за змістом і механізмом процедурами.

Так, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення врегульовано статтею 378 КАС України, а роз`яснення судового рішення статтею 254 КАС України. При цьому роз`яснення судового рішення шляхом встановлення порядку його виконання не передбачено положеннями КАС України.

З огляду на вказане, заява представника позивача про роз`яснення судового рішення підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 243, 248, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву адвоката Поліщук Марії Іванівни про роз`яснення судового рішення задовольнити частково.

2. Роз`яснити, що наслідком належного розуміння рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2024 у справі №320/3015/24 є, зокрема, здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві виплати ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01.01.2020 і в подальшому, при здійсненні наступних перерахунків пенсії, до моменту зміни нормативного (правового) регулювання.

3. Копію ухвали (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Дудін С.О.