Справа № 307/5140/24
Суддя: Сас Л. Р.
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/5140/24
Провадження № 2-а/307/51/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Кривошея Д.А.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Плиски Ю.С.

та представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 Фекете Й.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду за правилами позовного провадження, встановленого для розгляду окремих категорії термінових адміністративних справ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 28 листопада 2024 року пред`явила до ІНФОРМАЦІЯ_2 адміністративний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 01 листопада 2024 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , згідно якої її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 34 000 грн.

В обгрунтування позову посилалася на те, що відповідно до обставин правопорушення, викладених у наведеній постанові, її притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 01 листопада 2024 року, в 11 год. 30 хв. встановлено, що на виконання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 жовтня 2024 року № 12904/7, відповідальною особою за організацію та ведення військового обліку в Усть-Чорнянській селищній раді є ОСОБА_1 , яка не організувала збір інформації стосовно підприємств, установ та організацій, які знаходяться на території адміністративної відповідальності Усть-Чорнянської ТГ до 17 жовтня 2024 року та письмово не проінформувала ІНФОРМАЦІЯ_3 про виконання (день виявлення порушення 28 жовтня 2024 року. День вчинення порушення 18 жовтня 2024 року) та не надала інформацію по даних підприємствах, установах та організаціях в розрізі кількості та за кожне ПУО список персонального військового обліку (додаток 5 ПКМУ № 1487) до 18 жовтня 2024 року (День виявлення порушення 28 жовтня 2024 року. День вчинення порушення 19 жовтня 2024 року), чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Вважає, що її, позивачку, притягнуто до адміністративної відповідальності

безпідставно, у зв`язку з чим, винесена посадовою особою постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною, необґрунтованою і підлягає визнанню протиправною та скасуванню, виходячи з наступних мотивів.

Частиною третьою статті 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Диспозиція статті 210-1 КУпАП має бланкетний характер та зобов`язує посилатися на відповідний нормативно-правовий акт, однак у постанові начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 не вказано, який саме нормативно-правовий акт нею порушено, тобто начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснено правову кваліфікацію її дій відповідно до чинного законодавства.

Постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 3776 від 01 листопада 2024 року, про вчинення нею інкримінованого правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП має поверхневий і загальний характер, відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи (у постанові відсутні місце вчинення адміністративного правопорушення), резолютивна частина постанови не містить висновку про прийняте рішення визнання її винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а лише зазначення розміру штрафу.

Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністаритвне правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про її винність у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також в осаржуваній постанові не зазначено будь-яких докзів на яких ґрунтується висновок про вчинене правопорушення та не наведено оцінки доказів.

Лист начальнка ІНФОРМАЦІЯ_1 № 12904/7 від 14 жовтня 2024 року вона не отримувала.

22 жовтня 2024 року їй була надана вказівка про зібрання відомостей відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 , і з цього моменту почали вживатися заходи для його виконання, зокрема, нею направлено запит щодо кількості підприємств, установ та організацій на території Усть-Чорнянської ТГ, та відповідно підготовлено проект запиту щодо кількості призовників, військовозобов"язаних та резервістів. З 28 жовтня по 7 листопада 2024 року включно, вона перебувала у відпустці через хворобу батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 не прийняли її пояснення до уваги.

Також зазначає, що відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Оскаржуване нею рішення відповідача було винесено 01 листопада 2024 року, а їй вручено особисто за допомогою поштового зв`язку 19 листопада 2024 року, що стверджується трекінгом з Укрпошти, за штрих кодом на конверті, за номером 053.

Заходи досудового врегулювання спору у даній справі не проводилися, та законом не визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання такої категорії спорів.

У зв`язку із чим просить ухвалити рішення суду, яким визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 № 3776 від 01 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 000 гривень; закрити провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на підставі п.1) ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень..

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження,справу призначено до судового розгляду на 04 грудня 2024 року та відкладено на 14 січня 2025 року.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Плиска Ю.С. під час судовго розгляду посилалася на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк, подав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про оборону України», виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі оборонної роботи забезпечують, зокрема, організацію та участь у здійсненні на відповідній території заходів, пов`язаних з мобілізаційною підготовкою, територіальною обороною та цивільним захистом; проведення мобілізації людських, транспортних та інших ресурсів в особливий період; здійснення інших повноважень у галузі оборонної роботи, передбачених законами. Також, абзацом 11 статті 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що виконавчі органи сільських, селищних рад організовують під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, техніки на збірні пункти та у військові частини, виділення будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів і надання послуг Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту відповідно до мобілізаційних планів.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232) військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік, приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (частина сьома статті1 Закону №2232). За частиною дев`ятою статті 38 Закону №2232 органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон №3543) виконавчі органи сільських, селищних, міських рад: здійснюють під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та забезпечують прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою п`ятою статті 22 цього Закону, транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів, виділення будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів і надання послуг Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту відповідно до мобілізаційних планів, а також виконання завдань, визначених Генеральним штабом Збройних Сил України (абзац одинадцятий); забезпечують на території відповідних населених пунктів ведення персонально-первинного військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і надання звітності щодо бронювання військовозобов`язаних у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац дванадцятий).

Згідно з частиною п`ятою статті 33 Закону №2232 військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності, а також особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (далі Порядок №1487).

Пунктом 2 Порядку №1487 закріплено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1487 організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників; обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом; у разі відсутності штатної одиниці служби персоналу обов`язки з ведення військового обліку покладаються на особу, яка веде облік працівників в державному органі, органі місцевого самоврядування, на підприємстві, в установі, організації; працівники з питань мобілізаційної роботи або мобілізаційних підрозділів (за наявності) безпосередньо організовують роботу з бронювання військовозобов`язаних та контролю за станом ведення військового обліку.

Згідно з підпунктами 3, 7, 8 пункту 24 Порядку №1487 з метою забезпечення персонально-первинного військового обліку виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють: виявлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, що обслуговується виконавчими органами сільської, селищної, міської ради, і не перебувають в них на персонально-первинному військовому обліку, направлення таких громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік, взяття призовників, військовозобов`язаних та резервістів на персонально-первинний військовий облік; взаємодію з відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, органами СБУ, підрозділами Служби зовнішньої розвідки щодо здійснення спільних заходів в галузі оборонної роботи, строків та способів звіряння даних карток первинного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внесення відповідних змін до них, а також щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів; подання до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на їх вимогу відомостей щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони ведуть; звіряння не рідше одного разу на рік облікових даних карток первинного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на персонально-первинному військовому обліку у виконавчих органах сільських, селищних, міських рад: з обліковими даними, що містяться у списках персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 5) підприємств, установ та організацій, в яких вони працюють (навчаються), що перебувають на території адміністративно-територіальної одиниці, яка обслуговується виконавчим органом сільської, селищної або міської ради.

Отже, наведеними нормами Закону № 2232, Закону №3543, Порядку №1487 на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад покладено обов`язок з ведення військового обліку, що є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та невіддільним елементом військового обов`язку. Відповідальність за належну організацію військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників, а обов`язки з ведення військового обліку покладаються на відповідальних працівників. Забезпечення персонально-первинного військового обліку виконавчими органами сільських, селищних, міських рад здійснюється за низкою напрямів (пункт 24 Порядку №1487) та ведеться за списками персонального військового обліку; інформація про чисельність призовників, військовозобов`язаних та резервістів вноситься до відомості оперативного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка зберігається разом із списками персонального військового обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону №2232 керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, підготовки громадян України до військової служби, взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України, а також у вчиненні інших порушень аконодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною третьою цієї статті КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Санкція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає можливість накладення стягнення на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань у виді штрафу в розмірі від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Таким чином, вказаними нормами передбачений обов`язок органів місцевого самоврядування на вимогу районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки надати відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони ведуть, в тому числі в розрізі по підприємствах, установах та організаціях.

На момент виникнення спірних правовідносин та на підставі розпорядження селищного голови від 14.01.2021 року № 6, ОСОБА_1 була відповідальною особою за організацію та ведення військового обліку (інспектор військового обліку) в Усть-Чорнянській селищній раді .

Згідно з посадовою інструкцією позивача, до її функціональних обов`язків входить в тому числі ведення обліку всіх підприємств, які знаходиться на території ради, здійснювати систематичний контроль за їх військово-обліковою роботою і не рідше одного разу на рік проводити звірку облікових даних.

14 жовтня 2024 року відповідачем було вручено вимогу № 12904/7, адресоване Голові Усть-Чорнянської територіальної громади. Документом вимагалося організувати збір інформації стосовно підприємств, установ, організацій, які знаходяться на території адміністративної відповідальності Усть-Чорнянської ТГ до 12 год. 17.10.2024 року, проінформувати ІНФОРМАЦІЯ_3 про виконання (письмово). Крім того вимагалося до 12 год. 18.10.2024 року надати інформацію по даним підприємствам, установам, організаціям в розрізі кількості та за кожне ПУО (підприємство, установу, організацію) список персонального військового обліку (Додаток 5 постанови КМУ №1487) до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана вимога позивачем, як відповідальною особою, виконана не була. У зв`язку з цим, 28 жовтня 2024 року, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, щодо неї було винесено постанову № 3776.

Відповідно до цієї постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 34 000 грн.

Згідно пояснень, які викладені в протоколі № 3773 від 28 жовтня 2024 року, Позивач зазначила, що вона «не виконала дане розпорядження, із-за хвороби батька не змогла прийти на роботу».

Однак матеріали справи не містять жодних доказів того, що Позивач перебувала у відпустці саме в період, коли вона мала виконати вимогу Відповідача.

Наявні в матеріалах справи докази на думку Відповідача підтверджують вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, зокрема порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відтак, Відповідач вважає накладення адміністративного стягнення правомірним і не вбачає підстав для скасування постанови. (абз.5 п. п. 2.2 Інструкції)

Що стосується вимоги позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що на підтвердження розміру витрат, понесених позивачем на оплату послуг адвоката, жодних доказів надано не було. Водночас склад та розмір таких витрат, пов`язаних із правовою допомогою, є невід`ємною частиною предмета доказування у справі, відтак на переконання сторони відповідача дана вимога є безпідставною.

Крім цього, згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України, такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно протоколу № 3776 про адміністративне правопорушення від 28 жовтня 2024 року, складеного головним спеціалістом мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , встановлено, що на виконання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 жовтня 2024 року № 12904/7, відповідальною особою за організацію та ведення військового обліку в Усть-Чорнянській селищній раді є ОСОБА_1 , яка не організувала збір інформації стосовно підприємств, установ та організацій, які знаходяться на території адміністративної відповідальності Усть-Чорнянської ТГ до 17 жовтня 2024 року та письмово не проінформувала ІНФОРМАЦІЯ_3 про виконання (День виявлення порушення 28 жовтня 2024 року. День вчинення порушення 18 жовтня 2024 року) та не надала інформацію по даних підприємствах, установах та організаціях в розрізі кількості та за кожне ПУО список персонального військового обліку (додаток 5 ПКМУ № 1487) до 18 жовтня 2024 року (День виявлення порушення 28 жовтня 2024 року. День вчинення порушення 19 жовтня 2024 року), чим вчинила правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Також, у даному протоколі зазначено пояснення ОСОБА_1 про те, що нею не виконане дане розпорядження через хворобу батька, тому вона не змогла прийти на роботу.

Згідно постанови № 3776 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 01 листопада 2024 року, ОСОБА_1 визнана винною в тому, що 01 листопада 2024 року, в 11 год. 30 хв., встановлено, що на виконання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 жовтня 2024 року № 12904/7, відповідальною особою за організацію та ведення військового обліку в Усть-Чорнянській селищній раді є ОСОБА_1 , яка не організувала збір інформації стосовно підприємств, установ та організацій, які знаходяться на території адміністративної відповідальності Усть-Чорнянської ТГ до 17 жовтня 2024 року та письмово не проінформувала ІНФОРМАЦІЯ_3 про виконання (День виявлення порушення 28 жовтня 2024 року. День вчинення порушення 18 жовтня 2024 року) та не надала інформацію по даним підприємствах, установах та організаціях в розрізі кількості та за кожне ПУО список персонального військового обліку (додаток 5 ПКМУ № 1487) до 18 жовтня 2024 року (День виявлення порушення 28 жовтня 2024 року. День вчинення порушення 19 жовтня 2024 року), чим вчинила правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за що на неї накладено штраф у розмірі 34000,00 грн. ( а.с. 4).

Із вимоги начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 від 14 жовтня 2024 року, адресованої голові Усть-Чорнянської територіальної громади ОСОБА_5 відомо, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою якісного виконання вимог Постанови КМУ від 30 грудня 2022 року № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (без зазначення пункту, тобто конкретної норми), розпорядження голови Тячівської районної військової адміністрації від 07 лютого 2023 року № 11 «Про стан військового обліку на території Тячівського району у 2023 році та завдання щодо його поліпшення на 2024 рік» (без зазначення пункту, тобто конкретної норми), вимагає організувати збір інформації стосовно підприємств, установ та організацій, які знаходяться на території адміністративної відповідальності Усть-Чорнянської ТГ, до 12 год. 00 хв. 17 жовтня 2024 року, проінформувати ІНФОРМАЦІЯ_3 про виконання (письмово); до 12 год. 00 хв. 18 жовтня 2024 року надати інформацію по даних підприємствах, установах та організаціях в розрізі кількості та за кожне ПУО список персонального військового обліку (додаток 5 ПКМУ № 1487). Дана вимога отримана ОСОБА_6 , без зазначення дати отримання (а. с. 35).

Із розпорядження селищного голови Усть-Чорнянської селищної ради від 14 січня 2021 року № 6 «Про призначення на роботу ОСОБА_1 видно, що ОСОБА_1 призначено на 0, 5 окладу оператором комп`ютерного набору та на 0,5 окладу інспектором з військового обліку у відділ організаційної кадрової, юридичної роботи та земельних відносин Усть-Чорнянської селищної ради з 14 січня 2021 року (а. с. 31).

Із розділу 2 (п. 2.1., 2.2) посадової інструкції працівника військово-облікового Усть-Чорнянської селищної ради, затвердженого селищним головою П.Костяком, з якою ОСОБА_1 ознайомлена 30 січня 2021 року видно, що до повноважень та функціональних обов`язків інспектора військового обліку входить, зокрема: здійснювати облік військовозобов`язаних в та призовників п. 24 ПКМУ № 921 за 2016 рік; по обліку військовозобов`язаних в роботі керуватися Законом України «Про загальний військовий обов`язок»; в установлений строк приймати на військовий облік військовозобов`язаних і призовників, що прибули на постійне чи тимчасове проживання і знімати з обліку їх при вибутті в іншу місцевість; виявляти військовозобов`язаних, що не стоять на військовому обліку і допризовників, що не пройшли приписку, і відповідно перших приймає на облік, а других направляти у військомат; сповіщати на вимогу військомату військовозобов`язаних і призовників про їх виклик у військомат і сприяти своєчасній явці; вести облік всіх підприємств, які знаходяться на території ради, здійснювати систематичний контроль за їх військово-обліковою роботою і не рідше одного разу в рік проводити звірку обілкових даних; вносити в карточки певного обліку і в списки всі зміни і щомісячно повідомляти військомат; звіряти не рідше одного разу в рік дані карточок первинного обліку на військовозобов`язаних і списків призовників з по господарськими книгами, а також шляхом подвірного обходу. В ці ж строки вивірені дані первинного обліку звіряти з обліковими даними військомату; складати і щорічно в грудні представляти у військомат списки тих, хто підлягає підготовці до військової служби і тих, хто підлягає приписці; враховувати війцськовозобов`язаних і призовників, що заявили про зміну стану їх здоров`я, і один раз в місяць повідомляти про це військомат. Також, у відповідності до п. 2.3. готувати інформації, доповіді на засідання виконкому та селищної ради, відповіді на листи районної державної адміністрації стосовно питань обліку і призову юнаків до лав армії; готувати інформації на засідання виконкому та селищної ради, ідповіді на листи стосовно питань обліку і призову юнаків та ряд інших (а. с. 32-34).

Однак, суд не бере до уваги долучені представником позивачки докази щодо смерті батька позивачки та перебування її у частині щорічної основної відпустки, оскільки строки на виконання вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 були встановлені до 18 жовтня 2024 року до 12 години, у той час у відпустці позивачка перебувала з 28 жовтня 2024 року, а її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оборону України» визначено, що оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту також готовності населення і території держави до оборони.

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, та діє на час розгляду даної справи.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Диспозиція даної частини статті, як бланкетної норми, не встановлює певних правил поведінки, а передбачає існування інших норм, розміщених навіть в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Серед ознак суті адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП обов`язково повинні бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотримано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Однак, під час винесення оскаржуваної постанови не з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу на необхідність чіткого посилання на конкретну норму, яку порушив суб`єкт правопорушення і яка обумовлює об`єктивну сторону інкримінованого правопорушення, відсутність такої вказівки у постанові суперечить принципу правової визначеності та позбавляє суд можливості визначити суть інкримінованого правопорушення.

У той час, суд не може самостійно відшуковувати нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотримано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки викладені Європейським судом у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Малофєєва проти Росії", серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах "Гурепка проти України (N2)" від 08 квітня 2010 року, "Лучанінов проти України" від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

Оскаржувана постанова про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та протокол про вчинення адміністративного правопорушення не можуть вважатися беззаперечними доказами вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього.

Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Також, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про відсутність беззаперечних доказів того, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Ураховуючи наведене, а також те, що під час розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Із квитанції вбачається, що позивачка за подання позову сплатила судовий збір у розмірі 620,60 грн. судового збору ( а.с.1).

Таким чином судовий збір підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 по справі №826/7778/17.

На підтвердження витрат на правову допомогу представник позивача надав: договір про надання правової допомоги від 28.11.2024 року, акт-опис приймання передчі з наданих послуг про оплату в повному обсязі позивачкою ОСОБА_1 5000 грн. за надані послуги.

Суд зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи незначну складність категорії справи, суд вважає, що складання позовної заяви (3 500 грн. 00 коп.) не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Разом з тим, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково, у розмірі 2000,00 грн. і такий розмір буде співмірним з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом, наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Керуючись ст. ст. 241- 244, 246, 250 КАС України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову № 3776, винесену 01 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 000 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня складення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Повне рішення буде складено 14 січня 2025 року

Суддя Л.Р.Сас