Справа № 600/4121/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4121/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 17.02.2023 по 09.03.2023 та з 06.04.2023р. по 03.05.2023р., а також протягом строку перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у період з 10.03.2023р. по 05.04.2023р. та з 04.05.2023р. по 02.06.2023р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 17.02.2023 по 09.03.2023 та з 06.04.2023р. по 03.05.2023р., а також протягом строку перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у період з 10.03.2023р. по 05.04.2023р. та з 04.05.2023р. по 02.06.2023р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Позов обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації в особовому складі військової частини НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 . У лютому 2023 року позивач отримав вибухову травму, яка визнана такою, що пов`язана із захистом Батьківщини. У зв`язку з отриманою травмою позивач проходив стаціонарне лікування, зокрема, у періоди з 17 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року та з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року. Крім цього, позивач перебував у відпустці за станом здоров`я для лікування після тяжкого поранення у період з 10 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року та з 04 травня 2023 року по 02 червня 2023 року. Проте за перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці у зв`язку з отриманим пораненням у вказані вище періоди позивачу не було виплачено додаткову винагороду у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 (далі - Постанова №168).

Ухвалою суду від 16 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідачем - військовою частиною НОМЕР_2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позивачу була виплачена додаткова винагорода за період перебування на стаціонарному лікуванні з 17 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року у розмірі 100000,00 грн. Так, додаткова винагорода за вказаний вище період була нарахована пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, що склало суму 71889,40 грн. Після утримання військового збору розмір виплати становив 70811,06 грн, яка у червні 2023 року була перерахована (виплачена) позивачу. Стосовно періоду перебування у відпустці з 10 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року відповідач вказав, що підстави для виплати додаткової винагороди за вказаний період відсутні, оскільки позивач отримав травму, а не поранення, і яка визнана військово-лікарською комісією як легка. Натомість вимоги Постанови №168 передбачають виплату додаткової винагороди за перебування у відпустці у зв`язку з отриманням тяжкого поранення. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 у поданому до суду відзиві також заперечував проти позову. Вказав, що позивачу була виплачена додаткова винагорода за період перебування на стаціонарному лікуванні з 17 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року у розмірі, збільшеному до 100000,00 грн. Доводи відзиву військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди за період перебування у відпустці в період з 10 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року аналогічні доводам відзиву військової частини НОМЕР_2 . Стосовно періоду перебування позивача у відпустці за станом здоров`я для лікування з 04 травня 2023 року по 02 червня 2023 року військова частина НОМЕР_1 вказала, що підстави для виплати додаткової винагороди за вказаний період також відсутні, оскільки військово-лікарською комісією у постанові та довідці від 03 травня 2023 року визначено, що отримана позивачем травма має легкий ступінь тяжкості, що не відповідає умовам для виплати додаткової винагороди, визначеним пунктом 1-2 Постанови №168. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому визнається, що позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 71889,40 грн за період перебування на стаціонарному лікуванні з 17 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року. Стосовно доводів відповідачів про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди за період перебування у відпустці у зв`язку з тим, що позивач отримав травму, а не поранення, вказано, що в розумінні положень Постанови №168 пораненням є травма, контузія і каліцтво, тобто травма є одним із видів поранення, а тому перебування у відпустці для лікування після отриманої травми є підставою для включення військовослужбовця до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди. Також позивач вважає безпідставними твердження відповідачів про те, що отримана позивачем травма є легкою, оскільки первинно після отриманого поранення позивач проходив стаціонарне лікування, а в подальшому військово-лікарською комісію встановлено, що таке поранення є тяжким. В подальшому після проходження повторного лікування тяжкість отриманого поранення була помилково визначена як легка, що не відповідає як початково встановленому ступеню тяжкості травми, так і тривалості та інтенсивності проведеного лікування. До того ж, позивачу виплачувалась додаткова винагорода за первинне проходження стаціонарного лікування, а тому, на його думку, така додаткова винагорода має бути виплачена і за інші періоди стаціонарного лікування та перебування у відпустці у зв`язку з отриманим пораненням.

Правом подати заперечення відповідачі не скористались.

Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року повторно витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії: наказів про надання ОСОБА_1 відпусток за спірний період (таким є період з 10.03.2023р. по 05.04.2023р. та з 04.05.2023р. по 02.06.2023р.); акту розслідування обставин травми від 03 квітня 2023 року та довідки про обставини травми №348.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2023 року №151 ОСОБА_1 26 лютого 2022 року призваний по мобілізації та перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_1 від 25 квітня 2024 року №220, ОСОБА_1 , гранатометник стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у період з 06 травня 2022 року по 03 липня 2022 року, з 14 липня 2022 року по 18 липня 2022 року, з 11 вересня 2022 року по 01 листопада 2022 року, з 08 листопада 2022 року по 12 листопада 2022 року, з 22 листопада 2022 року по 24 листопада 2022 року, з 08 грудня 2022 року по 10 грудня 2022 року, з 10 лютого 2023 року по 16 лютого 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Буринь Сумської області та с. Диліївка Краматорського району Донецької області.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 03 квітня 2023 року №348 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдат ОСОБА_1 17 лютого 2023 року отримав вибухову травму внаслідок артилерійського обстрілу з боку Збройних Сил російської федерації в районі населеного пункту ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини. Отримана травма не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного або наркотичного сп`яніння.

20 квітня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 складено акт службового розслідування, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 , в якому вказано, що 17 лютого 2023 року у населеному пункті ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_1 внаслідок артилерійського та мінометного обстрілу збройними силами російської федерації отримав вибухову травму, акубаротравму, перебуваючи в засобах індивідуального захисту. За результатами проведення службового розслідування військовою частиною НОМЕР_1 встановлено, що отримана ОСОБА_1 травма визнана такою, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач після отриманої травми перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Так, у період з 17 лютого 2023 року по 23 лютого 2023 року позивач перебував на лікуванні у КНП «Барвінківська центральна міська лікарня», що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №977/343 від 23 лютого 2023 року.

У період з 23 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №5766.

09 березня 2023 року військово-лікарською комісією Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського проведено медичний огляд позивача, за результатами якого встановлено, що отримана ним травма є травмою тяжкого ступеню, а також зазначено, що позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. Вказане підтверджується довідкою військово-лікарської комісії Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського №493.

Згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10 березня 2023 року №75 ОСОБА_1 вважався таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб з 10 березня по 08 квітня 2023 року. Зазначений наказ видано на підставі рапорту ОСОБА_1 №802 від 10 березня 2023 року.

Також судом установлено, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №8087.

03 травня 2023 року військово-лікарською комісією ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» винесено постанову, відповідно до якої отримана позивачем травма ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Ступінь тяжкості травми: легкий. Додатково зазначено, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Зазначене також вбачається і з довідки військово-лікарської комісії ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 03 травня 2023 року №467.

Згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 травня 2023 року №134 ОСОБА_1 вважався таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб з 05 травня по 03 червня 2023 року. Підставою видачі зазначеного наказу вказано: рапорт солдата ОСОБА_1 №1760 від 05 травня 2023 року та довідка військово-лікарської комісії №467 від 03 травня 2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 травня 2023 року №138 ОСОБА_1 вважався таким, що приступив до виконання службових обов`язків з 06 травня 2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 квітня 2024 року №122 позивача, звільненого з військової служби у запас відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення починаючи з 23 квітня 2024 року.

Вважаючи, що відповідачами допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та не виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за періоди з 17 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року та з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року, а також протягом строку перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у період з 10 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року та з 04 травня 2023 року по 02 червня 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 листопада 1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024 строк дії воєнного стану продовжувався і діє по даний час.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168.

Абзацом 1 пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168 у редакції зі змінами, внесеними згідно з постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022, №1066 від 27.09.2022, №1146 від 08.10.2022, №43 від 20.01.2023, яка застосовувалася на час періодів лікування позивача з 17 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року та з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року та на час перебування позивача у відпустці для лікування після поранення з 10 березня 2023 року по 08 квітня 2023 року та з 05 травня 2023 року по 03 червня 2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також абзацами 5, 6 пункту 1 Постанови №168 передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Абзацом четвертим пункту 10 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Порядок №260 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому пунктами 8, 9 Розділу XXXIV Порядку №260 встановлено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно пункту 11 Розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають (перебували) на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого. При цьому Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Також положеннями Постанови №168 передбачено право військовослужбовців на виплату їм додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Конструкція зазначених вище норм передбачає, що підставами для включення військовослужбовця (в даному випадку - позивача) до наказу про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, є:

- отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

- перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується відповідно до наказу командира військової частини за період перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Судом встановлено, що 17 лютого 2023 року у населеному пункті Дубово-Василівка Бахмутського району Донецької області солдат ОСОБА_1 внаслідок артилерійського та мінометного обстрілу збройними силами російської федерації отримав вибухову травму, акубаротравму, перебуваючи в засобах індивідуального захисту. Вказане підтверджується довідкою про обставини травми від 03 квітня 2023 року №348 та актом службового розслідування від 20 квітня 2023 року, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 . Водночас за результатами проведення службового розслідування встановлено, що отримана ОСОБА_1 травма визнана такою, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Тобто, матеріалами справи підтверджується, що отримана позивачем травма є такою, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Вказане, з огляду на зміст заяв по суті справи, не заперечується жодним з учасників справи.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні після отриманої травми у такі періоди:

- з 17 лютого 2023 року по 23 лютого 2023 року - у КНП «Барвінківська центральна міська лікарня» (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №977/343 від 23 лютого 2023 року);

- з 23 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року - у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №5766 від 09 березня 2023 року);

- з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року - в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (виписка з медичної карти стаціонарного хворого №8087 від 03 травня 2023 року).

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про те, що у розумінні абзацу 6 пункту 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на час перебування позивача на стаціонарному лікування у зв`язку з отриманим пораненням) позивач вважається особою, яка у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення).

Відтак, позивач має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн в розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у періоди з 17 лютого 2023 року по 23 лютого 2023 року, з 23 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року та з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року.

Разом з цим суд звертає увагу на такі обставини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 червня 2023 року №162 солдату ОСОБА_1 зобов`язано виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн за час лікування у зв`язку із отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) з 17 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року та з 01 березня 2023 року по 09 березня 2023 року включно. Підставою для виплати позивачу зазначеної вище додаткової винагороди вказано: довідка №348 від 03 квітня 2023 року, виписка №977/343 від 23 лютого 2023 року, довідка ВЛК №493 від 09 березня 2023 року.

На виконання зазначеного наказу військова частина НОМЕР_1 здійснила на користь позивача нарахування додаткової грошової винагороди з розрахунку 100 000 грн та виплатив кошти в сумі 71889,40 грн, що підтверджується відомостями про розмір нарахованого грошового забезпечення за період несення служби військовослужбовцем ОСОБА_1 від 14 листопада 2023 року №1242 та інформацією про доходи за 2023 рік від 04 жовтня 2024 року №717.

Отже, з наведеного вбачається, що на виконання положень Постанови №168 належні позивачу кошти за перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням за періоди з 17 лютого 2023 року по 23 лютого 2023 року, з 23 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року були виплачені.

Про вказане наголошувалось відповідачами у відзиві, а також визнавалося позивачем. Так, у відповіді на відзив позивач підтвердив, що йому дійсно було нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі 71889,40 грн за період лікування у Барвінківській центральній міській лікарні та у Полтавській обласній клінічній лікарні ім. М.В. Скліфосовського з 17 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 17 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року, та в частині зобов`язання відповідачів виплатити таку додаткову винагороду.

Отже, позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити додаткову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року, то суд звертає увагу на те, що у матеріалах даної справи відсутні відомості, що така додаткова грошова винагорода була нарахована й виплачена позивачу.

У ході судового розгляду цієї справи відповідачі не навели доводів та не подали до суду жодних доказів на підтвердження нарахування й виплати позивачу зазначеної вище додаткової винагороди за період з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність у позивача права на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні за період з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року включно в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, то суд приходить до висновку про допущення відповідачами протиправної бездіяльності щодо не нарахування і невиплати позивачу такої додаткової винагороди за вказаний період.

Тому, суд зобов`язує відповідачів нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити додаткову винагороду за періоди перебування у відпустках для лікування після поранення з 10 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року та з 04 травня 2023 року по 02 червня 2023 року, то варто зазначити таке.

Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва).

Згідно частин першої, другої статті 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року №2801-XII (далі - Закон №2801-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України «Про національну безпеку України». Військово-лікарські комісії також можуть створюватися при державних та комунальних закладах охорони здоров`я.

Процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями визначено Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за №1109/15800 (далі - Положення №402 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Так, відповідно до пункту 2.1 Глави 2 Розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження). Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків (занять) за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню штатною ВЛК не підлягає (пункт 6.11 Глави 6 Розділу ІІ Положення №402).

Відповідно до абзаців четвертого, п`ятого підпункту «в» пункту 20.3 Розділу ІІ Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови такого змісту:

в) «Потребує»:

відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на ____ календарних днів;

відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) на ___ календарних днів.

Як зазначалось судом вище, за час несення військової служби на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, яка може становити до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, при цьому, право на отримання такої додаткової винагороди також мають і військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Водночас, як визначено нормами пункту 1 Постанови №168, підставами для включення військовослужбовця (в даному випадку - позивача) до наказу про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Дослідженням змісту довідки військово-лікарської комісії №493, виданої КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського», судом встановлено, що позивач проходив медичний огляд 09 березня 2023 року, за результатами якого виявлено, що стан позивача обумовлений отриманою ним вибуховою травмою (17 лютого 2023 року).

При цьому отриману позивачем травму визначено як травму тяжкого ступеня і вказано, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

10 березня 2023 року, тобто наступного дня після проходження медичного огляду ВЛК, військовою частиною НОМЕР_1 видано наказ №75, згідно з яким ОСОБА_1 вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою.

Отже, перебування позивача у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою з 10 березня 2023 року по 08 квітня 2023 року мало місце безпосередньо після закінчення проходження стаціонарного лікування (з 17 лютого 2023 року по 09 березня 2023 року) у зв`язку з отриманою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, яке позивач отримав 17 лютого 2023 року. Тобто, потреба позивача у відпустці за станом здоров`я прямо пов`язана з отриманою ним травмою, яку визначено як тяжку згідно довідки ВЛК №493 від 09 березня 2023 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн як такий, що перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тому, суд зобов`язує відповідачів нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн пропорційно часу перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за період з 10 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року (згідно заявлених у позові вимог).

Відтак, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно періоду перебування позивача у відпустці для лікування після поранення з 04 травня 2023 року по 02 червня 2023 року, то суд зауважує, що, як вбачається з довідки військово-лікарської комісії від 03 травня 2023 року №467, за результатами проведення медичного огляду позивача встановлено, що ступінь отриманої ним травми є легким. Вказано, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Саме вказана вище довідка слугувала підставою видачі командиром військової частини НОМЕР_1 наказу від 05 травня 2023 року №134, якому позивачу надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб з 05 травня 2023 року по 03 червня 2023 року.

Отже, оскільки військово-лікарською комісією у травні 2023 року встановлено, що отримана позивачем травма є травмою легкого ступеня тяжкості, а положеннями Постанови №168 передбачено, що включенню до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, підлягають ті військовослужбовці, які перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за період перебування у відпустці для лікування після поранення з 04 травня 2023 року по 02 червня 2023 року.

Суд зауважує, що самі по собі посилання позивача на те, що йому виплачувалась додаткова винагорода за первинне проходження стаціонарного лікування, а тому така додаткова винагорода має бути виплачена і за інші періоди стаціонарного лікування та перебування у відпустці у зв`язку з отриманим пораненням, не свідчать про безумовне право на отримання додаткової винагороди за перебування у відпустці за станом здоров`я за вказаний вище період.

Як зазначено вище, підставою для виплати військовослужбовцю додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, за перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення є висновок (постанова) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Проте наявна у справі довідка військово-лікарської комісії від 03 травня 2023 року №467 містить відомості, що ступінь тяжкості отриманої позивачем травми є легким, а тому правові підстави для виплати позивачу такої додаткової винагороди за період перебування у відпустці з 05 травня 2023 року по 03 червня 2023 року (згідно заявлених вимог з 04.05.2023 по 02.06.2023) відсутні.

В контексті наведеного суд звертає увагу позивача і на те, що питання наявності або відсутності певного діагнозу у особи, а також визначення того, чи отримане військовослужбовцем захворювання є тяжким за результатами медичного обстеження, і чи пов`язане воно саме із захистом Батьківщини, належать до дискреційних повноважень військово-лікарської комісії, а не суду. З цього випливає і те, що суд не може і не повинен самостійно змінювати формулювання обставин, встановлених або визначених уповноваженим лікарським органом у медичній документації.

Натомість у випадку незгоди військовослужбовця з висновком ВЛК, якщо такий впливає на реалізацію його прав або обов`язків, він має право оскаржити дії/рішення ВЛК в адміністративному чи судовому порядку, і у подальшому (у разі внесення змін до відповідних довідок чи постанов ВЛК) звернутись до командира військової частини щодо перегляду попереднього рішення або виплати винагороди.

Поряд з цим у межах даної адміністративної справи позивач не надав доказів оскарження у порядку, встановленому Положенням №402, висновків ВЛК, викладених у довідці №467 від 03 травня 2023 року, до ВЛК регіону або до Центральної ВЛК, тому в межах розгляду даної справи суд не може надавати оцінку законності вказаної вище довідки ВЛК.

Аналогічної позиції дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у справі №240/24528/23 у постанові від 19 лютого 2024 року.

Посилання відповідача у відзиві на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позову суд оцінює критично, оскільки клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду з цим позовом відповідачем не подавалося.

До того ж, судом в ухвалі від 16 вересня 2024 року, якою відкрито провадження в даній справі, уже було вирішено питання про визнання поважними причин пропуску строку звернення позивача до суду з цим позовом та поновлено такий строк.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року, а також пропорційно часу перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за період з 10 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року (згідно заявлених у позові вимог).

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за період з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року, а також пропорційно часу перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за період з 10 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час військового стану», виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, за періоди з 06 квітня 2023 року по 03 травня 2023 року, а також пропорційно часу перебування ОСОБА_1 у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії за період з 10 березня 2023 року по 05 квітня 2023 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 13 січня 2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ); військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя О.П. Лелюк