Справа № 520/23214/23
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 січня 2025 року № 520/23214/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 по винесенню наказів за № 280 від 02.10.2022, № 24 від 24.01.2023, №34 від 03.02.2023 та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 за № 280 від 02.10.2022, № 24 від 24.01.2023, №34 від 03.02.2023 про самовільно залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 та виключення його з матеріального та продуктового забезпечення та про увільнення його з займаної посади та переведення у розпорядження командира частини.

Ухвалою від 31.08.2023р. адміністративний позов залишено без руху.

Ухвалою від 14.09.2023р. позовну заяву повернуто.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.12.2023р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 р. по справі №520/23214/23 скасовано. Адміністративну справу №520/23214/23 за ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання дій протиправними та скасування наказів направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу передано судді Рубан В.В.

Ухвалою від 18.01.2024р. відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою від 18.03.2024р. витребувано у Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )() письмові пояснення щодо позовних вимог та належним чином завірені документи щодо відрядження військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 для забезпечення охорони залізничного складу, який транспортував військову техніку та щодо перебування військовослужбовців у чергуванні біля вказаного залізничного складу, супроводження та охорону військової техніки в період з 01.10.2022 до 06.10.2022рр.

Ухвалою від 01.05.2024р. повторно витребувано у Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )() письмові пояснення щодо позовних вимог та належним чином завірені документи щодо відрядження військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 для забезпечення охорони залізничного складу, який транспортував військову техніку та щодо перебування військовослужбовців у чергуванні біля вказаного залізничного складу, супроводження та охорону військової техніки в період з 01.10.2022 до 06.10.2022рр.

Ухвалою від 19.08.2024р. повторно витребувано у Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )() письмові пояснення щодо позовних вимог та належним чином завірені документи щодо відрядження військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 для забезпечення охорони залізничного складу, який транспортував військову техніку та щодо перебування військовослужбовців у чергуванні біля вказаного залізничного складу, супроводження та охорону військової техніки в період з 01.10.2022 до 06.10.2022рр.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що стосовно ОСОБА_1 безпідставно винесені накази командиром військової частини НОМЕР_1 за № 280 від 02.10.2022, № 24 від 24.01.2023, №34 від 03.02.2023, якими він визнаним таким, що самовільно залишив військову частину чи місце служби, зняття з грошового та матеріального забезпечення, а також звільнення з посади і виведення у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили, клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов до суду також не подавалось. Документи, витребувані судом, відповідач до суду не надав.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Згідно наказу від 23.08.2022р. №237 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_1 , призваний за мобілізацією, який прибув з військової частини НОМЕР_3 , з 23 серпня 2022року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу від 01.09.2022р. №246 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_1 вибув до лікувального закладу у зв`язку з пораненням, контузією, травмування отримане під час бойових дій.

Наказом № 280 від 02.10.2022р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовий частині) солдата ОСОБА_1 , знято з грошового забезпечення з 01 жовтня 2022 року, з продовольчого забезпечення з 02 жовтня 2022 року, в зв`язку з самовільним залишенням частини, а саме не повернення з лікувального закладу. Підстава: рапорт підполковника ОСОБА_2 вх. № 21058 від 02.10.202 року.

Наказом № 284 від 06.10.2022р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовий частині) солдата ОСОБА_1 , зараховано на грошове забезпечення з 06 жовтня 2022 року, на продовольче забезпечення з 07 жовтня 2022 року, в зв`язку з поверненням до частини після самовільного залишення частини. Підстава: рапорт підполковника ОСОБА_3 вх. № 22216 від 06.10.2022 року.

Відповідно до наказу від 02.11.2022р. №311 (по стройовий частині) солдат ОСОБА_1 вибув до лікувального закладу у зв`язку з пораненням, контузією, травмування отримане під час бойових дій.

Наказом № 24 від 24.01.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовий частині) солдата ОСОБА_1 , знято з грошового забезпечення з 24 січня 2023 року, в зв`язку з самовільним залишенням частини, а саме не повернення з лікувального закладу. Підстава: рапорт майора ОСОБА_4 вх. № 4697 від 24 січня 2023 року.

Наказом № 34 від 03.02.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовий частині) солдата ОСОБА_1 , відповідно до підпункту 14 пункту 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира с залишенням у списках підрозділів, у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше десяти днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, з 03.02.2023 року. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (но особовому складу) від 03.02.2023 року № 21 -PC.

Наказом № 51 від 20.02.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовий частині) солдата ОСОБА_1 , зараховано на грошове забезпечення з 20 лютого 2023 року, на продовольче забезпечення з 21 лютого 2023 року, в зв`язку з поверненням до частини після самовільного залишення частини. Підстава: рапорт майора ОСОБА_4 вх. № 7939 від 20 лютого 2023 року.

Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6908 КНП "1 територіальне медичне об`єднання м. Львова" ОСОБА_5 з 26.01.2023р. по 02.02.2023р. перебував у стаціонарі.

Відповідно до Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №9275 Комунального некомерційного підприємства " 1 територіальне медичне об`єднання м. Львів" ОСОБА_1 з 02.02.2023р. по 16.02.2023р. перебував у стаціонарі.

Надаючи правову оцінку обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Відповідно до ст. 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 9 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Так, суд зазначає, що на виконання вказаних положень відповідачем прийняті накази № 280 від 02.10.2022, № 284 від 06.10.2022, № 24 від 24.01.2023, № 51 від 20.02.2023.

Отже, суд звертає увагу, що в даному випадку оскаржувані позивачем накази № 280 та № 24 не встановлювали факту та обставин самовільного залишення частини, а лише призупиняли виплату забезпечення на час відсутності позивача на службі без поважних причин з дня залишення позивачем військової частини, яке було поновлено після його повернення до частини.

Доказів того, що з 02.10.2022 по 06.10.2022 та з 24.01.2023 по 20.02.2023 позивач перебував на службі матеріали справи не місять.

Крім того, щодо спірного наказу № 280 від 02.10.2022 року, позивач зазначив, що самовільно не залишав частину, а за наказом командира відряджений до АДРЕСА_2 для забезпечення охорони залізничного складу, який транспортував військову техніку.

З цього приводу суд зазначає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відтак, у межах даного спору позивач мав виконати обов`язок із доведення обставин відрядження з Військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_2 для забезпечення охорони залізничного складу, який транспортував військову техніку та щодо перебування у чергуванні біля вказаного залізничного складу, супроводження та охорону військової техніки в період з 01.10.2022 до 06.10.2022рр.

Усупереч ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України позивачем таких доказів до суду у ході розгляду справи подано не було.

Доводів про подання позивачем рапортів до командування стосовно неправильної кваліфікації будь-яким із безпосередніх чи прямих командирів спірних наказів у тексті позову заявником не викладено, доказів на підтвердження цих доводів матеріали справи не містять.

Щодо спірного наказів № 24 від 24.01.2023.

Суд зазначає, що матеріалами справи, що розглядається підтверджується перебування позивача 24.01.2023 року поза місцем служби, представник позивача зазначив, що з 26.01.2023р. по 02.02.2023р. ОСОБА_5 проходив стаціонарне лікування та до цього ще потрібно порахувати витрати часу на дорогу. Суд не приймає зазначені доводи представника позивача, оскільки у суду відсутні докази будь-яких звернень, рапортів чи клопотань позивача до військової частини з зазначеного приводу. Крім того, суд зауважу, що в матеріалах справи відсутні докази, щодо переміщення позивача (залізничні, автобусні квитки тощо).

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6908 зазначено, що 26.01.2023р. по 02.02.2023р. ОСОБА_5 проходив стаціонарне лікування з діагнозом перелом проксимальної фаланги 1 пальця лівої кисті, травма м`яза-розгінача великого пальця та його сухожилка у ділянці зап`ястка та кисті.

Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9275 Комунального некомерційного підприємства " 1 територіальне медичне об`єднання м. Львів" підтверджено що ОСОБА_1 з 02.02.2023р. по 16.02.2023р. проходив стаціонарне лікування з діагнозом перелом проксимальної фаланги 1 пальця лівої кисті, травма м`яза-розгінача великого пальця та його сухожилка у ділянці зап`ястка та кисті.

Статтею 254 Статуту ВС визначено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.

Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.

Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти головний сержант роти віддає необхідні вказівки.

Статтею 255 Статуту ВС, зокрема визначено, що військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Відповідно до статті 260 Статуту ВС, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Таким чином, у разі раптового погіршення здоров`я позивач мав дотримуватись вищезазначеного порядку сповіщення свого командування і у разі підтвердження лікарем його незадоволеного стану здоров`я позивач мав бути направлений на лікування, однак доказів дотримання цього порядку дій позивачем до суду не надано. Доказів підтвердження сповіщення командування про вибуття позивача на стаціонарне лікування та залишання місця дислокації підрозділу Військової частини НОМЕР_1 до суду не надано.

Щодо Наказу № 34 від 03.02.2023р. яким позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира с залишенням у списках підрозділів, до повернення військовослужбовців у військову частину, з 03.02.2023 року.

Відповідно до пп. 14 п. 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Отже, суд зазначає, що на підставі та у відповідності з вказаним положенням відповідачем прийнятий спірний наказ. Як зазначалось вище, доказів сповіщення позивачем командування про перебування на стаціонарному лікування, станом на час винесення вказаного наказу матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для скасування спірних наказів відсутні.

Оскільки у ході розгляду справи не підтверджені обставини порушення прав та інтересів позивача, то вимоги позову належить залишити без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"); надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; у достатньому поза розумним сумнівом обсязі виклав власні мотиви тлумачення змісту належних норм права, оцінки обставин справи та аргументів сторін.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.241-243, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.