Справа № 280/12189/24
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

14 січня 2025 рокуСправа № 280/12189/24 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Максименко Л.Я. розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову у справі

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

про визнання протиправним та скасування мобілізаційного розпорядження та наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_3 (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати мобілізаційне розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (реквізити невідомі) щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_3 про зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до особового складу списків військової частини НОМЕР_3 від 19.11.2024 року №500.

Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/12189/24.

13.01.2025 від представника позивача до суду надійшла заява вх. № 1308 про забезпечення позову, в якій він просить суд постановити ухвалу у цій справі, якою вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони командирам військових частин, зокрема, командиру військової частини НОМЕР_3 , безпосереднім командирам до моменту набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі, а саме: вчиняти дії щодо видання бойових розпоряджень та підписання відряджень в райони проведення бойових дій для виконання бойових завдань щодо ОСОБА_1 ; покладати на ОСОБА_1 виконання відповідних обов`язків по проходженню військової служби; переводити ОСОБА_1 в інші військові частини, інші військові формування, утворені відповідно до законодавства України.

В обґрунтування заяви позивач вказує, що мобілізаційне розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким позивач був призваний на військову службу під час проведення мобілізації у протиправний спосіб підлягає скасуванню. А також, підлягатиме і скасуванню Наказ командира військової частини НОМЕР_3 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 від 19.11.2024 року №500. Стверджує, що у разі, переведення позивача до іншої військової частини після проходження вказаного навчання, позивач буде вимушений оскаржувати відповідний наказ командира іншої військової частини про зарахування до особового складу військової частини. Зазначає, що враховуючи той факт, що позивач не був ознайомлений з Наказом командира військової частини НОМЕР_3 про зарахування останнього до списків особового складу вказаної військової частини від 19.11.2024 року №500, то аналогічно останнього може бути не ознайомлено і з наказом командира військової частини про зарахування останнього до особового складу відповідної військової частини, що створить позивачу перепони у захисті своїх прав, свобод та законних інтересів. Зазначає, що без вжиття заходів забезпечення позову, навчання у військовому центрі вказаної військової частини буде завершене та з великою вірогідністю останнього буде направлено в район проведення бойових дій для виконання бойових завдань, а тому будь - яке рішення у цій справі не поновить його порушені права. З огляду на таке, просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

За правилами частини 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Розглядаючи заяву позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

За правилами частини 2 статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, заходи забезпечення позову повинні обиратися судом з урахуванням дотримання балансу між правами та інтересами позивача, за захистом яких він звернувся, та наслідками впливу таких заходів на права та свободи заінтересованих осіб.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №826/16888/18 вказав, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді такої заяви покладається виключно на заявника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності жодної з обставин, передбачених ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову.

Так, представником позивача не надано будь-яких доказів існування ймовірності того, що позивач може бути переведений до іншої військової частини вже з метою виконання бойових завдань, що виключає можливість суду підтвердити чи спростувати такі обставини.

Суд звертає увагу, що переведення (переміщення) військовослужбовця здійснюється на підставі відповідного наказу. Однак, докази існування такого наказу у суду відсутні, і у будь-якому випадку такий наказ не є предметом спору у даній справі.

Слід також зазначити, що така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Крім того, позивач також просить суд заборонити командиру військової частини НОМЕР_3 , безпосереднім командирам вчиняти будь-які дії щодо видання бойових розпоряджень та підписання відряджень в райони проведення бойових дій для виконання бойових завдань щодо ОСОБА_1 ; покладати на ОСОБА_1 виконання відповідних обов`язків по проходженню військової служби; переводити ОСОБА_1 в інші військові частини, інші військові формування, утворені відповідно до законодавства України.

Суд звертає увагу, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є неспівмірними із позовними вимогами.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Таким чином, втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень у цьому випадку виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150-157, 241, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування мобілізаційного розпорядження та наказу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її підписання.

Суддя Л.Я. Максименко