Справа № 520/33882/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

13 січня 2025 р. № 520/33882/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Дмитро Волошин, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 185 від 23 лютого 2024 року "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" з 01.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 77% грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ111092 від 13.01.2022, наданої станом на 05.03.2019, з урахуванням індексації, встановленої відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №185 від 23 лютого 2024 року "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" з 01.03.2024.

Оскільки у період з 30.12.2024 по 12.01.2025 суддя перебував у відпустці, вирішення питання про повернення позовної заяви здійснюється у перший робочий день.

Ухвалою судді від 17.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом з доказами поважності причин його пропуску; платіжного документа про сплату судового збору в розмірі 3633,60 грн, або доказів, на підставі яких суд може звільнити позивача від сплати судового збору; копію довідки про розмір грошового забезпечення; завірені належним чином додатки до позовної заяви разом з додатками для відповідача.

Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху була направлена позивачу засобами поштового зв`язку та отримана останнім 19.12.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було повернуто на адресу суду 30.12.2024, що вбачається з відмітки на зазначеному повідомлення, та яке міститься в матеріалах справи.

Позивачем 17.12.2024 було подано до суду заяву на ухвалу про залишення позову без руху, в якій позивач зазначив, що надавати заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтованим поважності причин пропуску немає підстав з огляду на норму ч.3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Крім того, позивач вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню трирічний строк звернення відповідно ст. 257 Цивільного кодексу України.

З приводу ненадання позивачем заяви про поновлення строку, суд зазначає таке.

Частинами 1 та 2 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд зазначає, що Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного, останньою у часі практикою, сформовано правові висновки у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 щодо строку звернення до адміністративного суду у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у вказаній постанові зазначає наступне:

"Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

В свою чергу, суд наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву."

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, зокрема, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити йому перерахунок та виплату пенсії у розмірі 77% грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФХ111092 від 13.01.2022, наданої станом на 05.03.2019, з урахуванням індексації, встановленої відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №185 від 23 лютого 2024 року "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" з 01.03.2024.

Тобто, правовідносини, з приводу яких позивач звернувся до суду, виникли, зокрема, з 01.03.2024, водночас з цим позовом позивач звернувся 10.12.2024, тобто з істотним пропуском строку, передбаченого статтею 122 КАС України.

Щодо посилань позивача на ч. 3 ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд зазначає, що відповідно до вказаної норми закону перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

З аналізу зазначеної статті вбачається, що нею регулюється порядок перерахунку пенсій.

У той же час, позивач звернувся до суду з приводу здійснення перерахунку та виплати пенсії у розмірі 77% грошового забезпечення на підставі довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням індексація відповідно до постанови КМУ №185, що виплачуються не за результатами перерахунку пенсії з підстав, зазначених в ст. 51 Закону.

У той же час, перерахунку пенсії позивачу у зв`язку зі збільшенням грошового забезпечення не проводилось. Звернення позивача із вимогою щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії у розмірі 77% грошового забезпечення стосується поновлення можливо порушеного права позивача на відсотковий розмір його пенсії.

Також, позивач у заяві на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху посилався на ст. 257 ЦК України, вважаючи можливим застосування в даному випадку трирічного строку звернення до суду.

З цього приводу суд зазначає, що за нормами Кодексу адміністративного судочинства України визначено строки звернення до адміністративного суду. При цьому, можливості застосування норм Цивільного кодексу в цій частині та, зокрема, загального строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає.

Таким чином, застосування строку, передбаченого ст. 257 ЦК України, не застосовується при розгляді даної категорії справ, оскільки позивач звернувся до адміністративного суду, отже при вирішенні цієї справи слід застосовувати положення КАС України.

Щодо несплати позивачем судового збору суд зазначає таке.

Ухвалою судді від 16.12.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк десять днів на усунення недоліків шляхом надання до суду платіжного документа про сплату судового збору в розмірі 3633,60 грн, або доказів, на підставі яких суд може звільнити позивача від сплати судового збору.

Позивачем на виконання ухвали було подано заяву, в якій останній зазначив, що у наданій копії пенсійного посвідчення зазначено вид пенсії, група і причина інвалідності із позначкою "довічно".

Окрім того, у позовній заяві позивач зазначає, що він звільнений від сплати судового збору, оскільки йому встановлена інвалідність 1 групи.

На підтвердження цього до позовної заяви долучено пенсійне посвідчення позивача серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з позовних вимог, предметом позову в даній справі є три вимоги немайнового характеру: 1) перерахунок та виплата пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення; 2) перерахунок та виплата пенсії у розмірі 77% грошового забезпечення; 3) перерахунок та виплата пенсії з урахуванням індексації, встановленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №185 від 23 лютого 2024 року, а отже ставка судового збору за подання даного позову становить 3633,60 грн.

З приводу цього суд зазначає, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю та недієздатних осіб.

Документом, який підтверджує встановлення інвалідності, є посвідчення встановленого зразка чи відповідна довідка МСЕК, однак позивачем таких документів до позовної заяви не додано.

Суд зауважує, що пенсійне посвідчення, у якому вказано про призначення позивачу пенсії по І групі інвалідності, не є належним доказом встановлення позивачу інвалідності, оскільки не містить інформації щодо часових меж встановлення інвалідності (довічно чи на певний термін), а зазначено часові межі лише щодо призначення пенсії.

Відтак, вказане посвідчення не приймається судом до уваги в якості доказу на підтвердження наявності у позивача пільг зі сплати судового збору відповідно до закону.

Окрім того, у заяві не зазначено, з яких поважних причин позивач не може надати посвідчення встановленого зразка або довідку МСЕК, якою встановлено групу інвалідності.

Документа про сплату судового збору позивачем надано не було.

Щодо додатків до позовної заяви, які не були завірені у встановленому законом порядку, суд зазначає таке.

Позивач у заяві від 17.12.2024 зазначив, що вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України. Зазначив, що правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у ДСТУ, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасника справи подають до суду.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 8 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

У відповідності до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Аналогічний порядок засвідчення копій документів встановлений п.п. 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом ДСТУ від 7 квітня 2003 року №55). За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом»; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Згідно з матеріалами позовної заяви, до адміністративного позову на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивачем додано ксерокопії документів, які засвідчені не в повному обсязі, а саме, позивачем додано документи, які не містять відмітки, яка складається зі слів: "Згідно з оригіналом".

Крім того, ухвалою про залишення позовної заяви без руху було встановлено строк для надання позивачем завірених належним чином додатків до позовної заяви разом з додатками для відповідача.

Позивачем разом із заявою було подано до суду копії листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.08.2024, протоколи перерахунку пенсії з 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024.

Водночас, вказані документи були завірені не в повному обсязі, а саме, позивачем додано документи, які не містять відмітки, яка складається зі слів: "Згідно з оригіналом".

Окрім того, позивачем не було подано до суду копію довідки про розмір грошового забезпечення, що було однією з підстав для залишення позовної заяви без руху та на підставі якої позивач просить здійснити перерахунок та виплату пенсії.

У вказаний судом строк - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, тобто до 30.12.2024, та станом на момент прийняття зазначеної ухвали позивач недоліки позовної заяви в повному обсязі не усунув (заяви про поновлення строку звернення, платіжного документа про сплату судового збору у розмірі 3633,60 грн, або доказів, на підставі яких суд може звільнити від сплати судового збору, завірених належним чином додатків та копію довідки про розмір грошового забезпечення до суду не надав), клопотання про продовження строку на усунення недоліків до суду не подав, у зв`язку з чим позовна заява не відповідає вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН