Справа № 520/17757/24
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 р. Справа № 520/17757/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІ", з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної митної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100226/2 від 26.04.2024;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/001374 від 26.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, є протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України без виклику сторін в судове засідання та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копію ухвали про відкриття провадження було надіслано представникам сторін до їх Електронних кабінетів в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідками про доставку електронних листів.

Представником відповідача через систему "Електронний суд" надіслано відзив на позов разом з доданими до нього документами, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що спірне рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/100226/2 від 26.04.2024 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 25.04.2024 №24UA38U0), виносилось на товари: 1. Рукава з вулканізованої незатверділої гуми, армовані тільки металом (металева спіраль), без фітингів, призначенні для використання в промисловості. DIN20022/EN853: 06-1SN 23/90 MPa-2000м; 08-2SN 35/160 MPa-2442м; 10-2SN 33/132 MPa-1000м; 12-2SN 28/110 MPa-4997м; Торговельна марка: EXCELLENT Виробник: PENGLAI LINGE RUBBER AND PLASTIC PRODUCTS CO., LTD Країна виробництва: CN. За ціною 2,4420 дол. США за кг., на умовах поставки FOB Qingdao.

За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності: - Даний «прайс-лист» містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійсненні зовнішньоекономічної операції, оскільки не містить інформації щодо умов поставки, на підставі яких розрахована ціна товару; - Прайс-лист складений 01.12.2023, а фактура 03.02.2024; - Експортна декларація країни відправлення 00000326 не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару; - В копії митної декларації країни відправлення в розділі «Номер інвойсу (договору») відсутній номер документу. А код УКТЗЕД не відповідає заявленому у МД; - У коносаменті від 20.02.2024 № 236057200 у лівому нижньому кутку вказано номер документа, який до митного оформлення не подавався; - Надана декларантом калькуляція собівартості продукції продавця/виробника від 07.12.2023 б/н не містить інформації про числове значення щодо сформованого розміру прибутку продавця/виробника. Оскільки, калькуляція собівартості це бухгалтерський документ, який формує собівартість продукції, а відсутність в ньому інформації про прибуток ставить під сумнів таку зовнішньоекономічну операцію продажу товару, яка полягає в отриманні прибутку продавцем/виробником та як наслідок її економічну доцільність. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Представником позивача через систему "Електронний суд" надіслано відповідь на відзив, в якій підтримано правову позицію, викладену у позовній заяві.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІ" (вул. Григорія Сковороди, 61, літера Д-1, м. Харків, 61024, ) зареєстроване в якості юридичної особи.

Між ТОВ "АРТІ" (Імпортер) та PENGLAI LINGE RUBBER AND PLASTIC PRODUCTS CO., LTD (Китай; Постачальник) укладено Контракт №АRLIN-2020 від 10.08.2020, за умовами якого Постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність Імпортеру Товар, а Імпортер зобов`язується прийняти та оплатити Товар у відповідності з умовами даного Договору (а.с. 70 - 75).

Відповідно до п. 1.1. вказаного Контракту Постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність Імпортеру гумові рукава та/або ПВХ труби (надалі -Товар), а Імпортер зобов`язується прийняти та оплатити товар у відповідності до умов цього Контракту.

Відповідно до п. 1.2. Контракту найменування, номенклатура, кількість, одиниця заміру Товару відображається Імпортером для кожної партії Товару у замовленні. Замовлення і ціна Товару узгоджуються Сторонами в інвойсах та/або у проформах-інвойсах.

Поставка Товару здійснюється морським транспортом на умовах, FОВ-Цін дао, Китай або FОВ - інший порт, Китай з додаванням транспортних витрат за згодою Сторін ІНКОТЕРМС 2010). Моментом (датою) поставки за Контрактом є дата навантаження Постачальником товару, що пройшов митне очищення для експорту, на судно зазначене Імпортером, з цього моменту до Імпортера переходять усі ризики втрати та пошкодження Товару, а також обов`язок нести всі витрати, пов`язані з Товаром, (п. 4.1. Контракту).

Ціна товару, що постачається, вказується у інвойсах та/або проформах-інвойсах на кожну партію та включає в собі вартість пакування та маркування товару, а також вартість навантаження, доставки у порт, експортні формальності та навантаження на борт судна, л. 5.1. Контракту у редакції Додаткової угоди № 6 від 24.10.2023 до Контракту від 10.08.2020)

З метою митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно умов вищевказаного Контракту, декларантом було подано до Львівської митниці ДМС України електронну митну декларацію UA7438U0 від 25.04.2024 на товар - рукава з вулканізованої незатверділої гуми, армовані тільки металом (металева спіраль), без фітингів, призначенні для використання в промисловості. DIN20022/EN853: 06-1SN 23/90 MPa-2000м; 08-2SN 35/160 MPa-2442м; 10-2SN 33/132 MPa-1000м; 12-2SN 28/110 MPa-4997м; Торговельна марка: EXCELLENT Виробник: PENGLAI LINGE RUBBER AND PLASTIC PRODUCTS CO., LTD Країна виробництва: CN. За ціною 2,4420 дол. США за кг., на умовах поставки FOB Qingdao, які було поставлено на умовах вищевказаного Контракту (а.с. 34 - 37).

На підтвердження заявленої в цій митній декларації інформації, зокрема, митної вартості товару, разом із декларацією було подано наступні документи:

1. Пакувальний лист (Packing list) № LG20231122 від 03.02.2024.

2. Рахунок-проформу (Proforma invoice) № LG20231122 від 07.12.2023 та його переклад українською мовою.

3. Рахунок-проформу (Proforma invoice) № LG20231122 від 03.02.2024, перевиданий від 02.01.2024 та його переклад українською мовою.

4. Необоротну накладну (Non-negotiable waybill) № 236057200 від 20.02.2024.

5. Коносамент (Bill of lading) № UTRUST24020501 від 14.02.2024.

6. Автотранспортну накладну (Road consignment note) № 6768 від 15.04.2024.

7. Сертифікат про проходження товару (Certificate of origin) № C70Ц10 від 06.03.2024.

8. Банківський платіжний документ, що стосується товару № MUR 0222 від 22.02.2024.

9. Рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору. (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1573 від 16.04.2024 від ТОВ «Хіллдом Логістікс».

10. Рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №377 від 17.04.2024 від ТОВ «ПІК ГРУП».

11. Платіжну інструкцію № 17697 від 18.04.2024, що підтверджує сплату транспортно-експедиційних послуг за рахунком-фактурою № 1573 від 16.04.2024.

12. Довідку про транспортні та складські витрати № 1604-1 від 16.04.2024 від ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС».

13. Довідку про транспортні витрати № М/1 від 17.04.2024 від ТОВ «ПІК ГРУП»

14. Заявку на транспортно-експедиційне обслуговування в міжнародному сполученні № GR0000004 і 7 від 11.04.2024.

15. Прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 01.12.2023 та його переклад українською мовою.

16. Розрахунок ціни (калькуляцію) від 07,12.2023 та його переклад українською мовою.

17. Договір №010622-15 від 01.06.2022 між ТОВ «Хіллдом Логістікс» та «Seacail Sp.z. о.о».

18. Зовнішньоекономічний договір (контракт) № ARLIN-2020 від 10.08.2020.

19. Додаткову угоду № 1 від 24.12.2022 до контракту. № ARLIN-2020 від 26.12.2022.

20. Додаткову угоду № 2 від 26.12.2023 до контракту № ARLIN-2020 від 24.07.2020.

21. Додаткову угоду № 3 від 03.07.2023 до контракту № ARLIN-2020 від 10.08.2020.

22. Додаткову угоду № 4 від 03.07.2023 до контракту № ARLIN-2020 від 10.08.2020.

19. Додаткову угоду № 5 від 22.07.2023 до контракту № ARLIN-2020 від 10.08.2020.

20. Додаткову угоду № 6 від 24.10.2023 до контракту № ARLIN-2020 від 10.08.2020.

21. Специфікацію № 21 від 03.02.2024 до контракту № ARLIN-2020 від 10.08.2020.

22. Договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів № 050918/1 від 05.09.2018 між ТОВ «АЙ СІ ЕС» та ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС».

23. Договір на транспортно-експедиційні послуги № 061023-1 від 06.10.2023 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

24. Договір на транспортно-експедиційні послуги № 150424-1 від 01.04.2024 між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .

25. Договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів № 204018-118 від 04.01.2018 між ТОВ «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС» та ТОВ «АРТІ».

26. Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №М/1408-3 від 15.08.2023 між 'ГОВ «АРТІ» та ТОВ «ПІК ГРУП».

27. Договір про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №М/1704-1 від 17.04.2024 між ТОВ «ПІК ГРУП» та ФОГІ ОСОБА_1 ..

28. Заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, які декларуються, не належать до товарів, що підлягають державному експортному контролю від 25.04.2024.

29. Лист компанії «Seacail Sp.z. о.о» від 01.02.2024 та його переклад українською мовою.

30. Копію митної декларації країни відправлення № 00000326 від 09.02.2024 та її переклад на українську мову.

Після подання ЕМД, аналізу наданих документів та інформації митним органом розпочато процедуру консультації з декларантом шляхом формування електронного повідомлення від 25.04.2024 (а.с. 118) про необхідність надати наступні документи для підтвердження заявленої митної, вартості товару №2, а саме:

1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

3) транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення, оцінюваних . товарів, а саме: договір про надання, транспортно-експедиційних послуг, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг, акти виконаних робіт, калькуляцію транспортних витрат.

4) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Також відповідач зазначив, що відповідно до ч. З ст. 53 МК України, у разі неподання документів зазначених у ч. 2 ст. 53 МК України, необхідно протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивач у відповідь надіслав лист № 1/25/04/2024 від 25.04.2024 (а.с. 119 - 121), у якому повідомив, що до митного оформлення вже були надані витребувані документи, а саме:

- договір купівлі-продажу та додаткові угоди до нього;

- банківській платіжній документ з відмітками банку, що. стосується оцінюваного товару:

- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, а саме: договори перевезення; заявку на перевезення, довідки про транспортні витрати, рахунки на оплату транспортних послуг, банківський платіжний документ про оплату транспортних послуг та інші;

- копію митної декларації країни відправлення та її переклад українською мовою;

- прайс-лист від постачальника та його переклад українською мовою;

У цьому листі позивач також повідомив про неможливість надання до митного оформлення рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, оскільки наявність таких документів для імпортованого товару не передбачена ні законодавством України, ні умовами контракту № АКЕІМ-2020 від 10.08.2020. Щодо, виписок з бухгалтерської документації Позивач повідомив, що надання такої продукції можливе лише після поставки та реалізації товару.

Також позивач зазначив, що протягом 10 днів додаткові документи надаватися не будуть, а тому попросив митний орган розглянути надані документи та надати рішення щодо підтвердження або коригування митної вартості товару за ЕМД.

Митним органом сформовано та надіслано декларанту повідомлення від 26.04.2024 про завершення консультації з позивачем, неможливість застосувати наступні методи, а саме: метод 2а (ст. 59 МКУ) та метод 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст. 62 МКУ) та метод 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної" вартості. Про застосування методу 2г (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала ЕМД від 07.12.2023, де вартість такого товару становить 2.81 дол. США за кг. (даного виду товару). Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось (а.с. 122).

26.04.2024 року відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100226/2 (а.с. 123 - 124), в якому вказано наступне: "Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості.

У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ.

Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності: - «прайс-лист» містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійсненні зовнішньоекономічної операції, оскільки не містить інформації щодо умов поставки, на підставі яких розрахована ціна товару; - Прайс-лист складений 01.12.2023, а фактура 03.02.2024. - Експортна декларація країни відправлення 00000326 не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару. - В копії митної декларації країни відправлення в розділі «Номер інвойсу (договору») відсутній номер документу, код УКТЗЕД не відповідає заявленому у ЕМД - У коносаменті від 20.02.2024 № 236057200 у лівому нижньому кутку вказано номер документа, який до митного оформлення не подавався; - Надана декларантом калькуляція собівартості продукції продавця/виробника від 07.12.2023 б/н не містить інформації про числове значення щодо сформованого розміру прибутку продавця/виробника. Оскільки, калькуляція собівартості це бухгалтерський документ, який формує собівартість продукції, а відсутність в ньому інформації про прибуток ставить під сумнів таку зовнішньоекономічну операцію продажу товару, яка полягає в отриманні прибутку продавцем/виробником та як наслідок її економічну доцільність".

В рішенні також повідомлено про неможливість застосувати наступні методи, а саме: метод 2а (ст. 59 МКУ) та метод 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст. 62 МКУ) та метод 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної" вартості. Про застосування методу 2г (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала ЕМД від 07.12.2023, де вартість такого товару становить 2.81 дол. США за кг. (даного виду товару). Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Відповідачем також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/001374 від 26.04.2024 (а.с. 125 - 127).

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "АРТІ" складена нова МД ІМ 40 ДЕ МД №UA209000/2024/100226/2 від 26.04.2024, відповідно до якої товари були випущені у вільний обіг та визначено ціну товару за другорядним (резервним) методом.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті електронних митних декларацій, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п.п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 10 червня 2020 року по справі №1.380.2019.004752, яку відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В постанові від 05.05.2022 року у справі № 2040/6019/18 Верховний суд також дійшов висновку, що митний орган має право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів.

Отже, витребування додаткових документів можливе у разі наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості.

Слід зазначити, що наявність таких обставин має бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд звертає увагу, що перед прийняттям оскаржуваного рішення, після отримання ЕМД, поданих позивачем до митного органу, після подання ЕМД, аналізу наданих документів та інформації митним органом розпочато процедуру консультації з декларантом шляхом формування електронного повідомлення від 25.04.2024 про необхідність надати наступні документи для підтвердження заявленої митної, вартості товару №2 у зв`язку з недостатністю документів для визначення складових митної вартості товарів.

Позивач у відповідь надіслав лист № 1/25/04/2024 від 25.04.2024, у якому повідомив, що до митного оформлення вже були надані витребувані документи.

Також, декларантом повідомлено митний орган, що разом із ЕМД подавалися усі необхідні та наявні документи, як за основним переліком на підтвердження митної вартості товару за ч. 2 ст. 53 МК України, так і додаткові документи за ч.ч. 3, 4 ст. 53 МК України, якими повністю підтверджено правильність визначення митної вартості товару декларантом.

Суд звертає увагу, що надання позивачем додаткових документів повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів. Митним органом мають аналізуватись лише ті документи та відомості в них, що дійсно мають вплив на формування митної вартості товарів.

Правомірність такого підходу неодноразово оцінювалася судами, зокрема Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 року у справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

З переліку витребуваних відповідачем документів неможливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути.

Так, 26.04.2024 року відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100226/2 (а.с. 123 - 124), в якому вказано наступне: "Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості.

У митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на «дійсній вартості» імпортованих товарів, враховуючи положення статті VII ГАТТ.

Відповідно до положень статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на «дійсній вартості» імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності: - «прайс-лист» містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійсненні зовнішньоекономічної операції, оскільки не містить інформації щодо умов поставки, на підставі яких розрахована ціна товару; - Прайс-лист складений 01.12.2023, а фактура 03.02.2024. - Експортна декларація країни відправлення 00000326 не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару. - В копії митної декларації країни відправлення в розділі «Номер інвойсу (договору») відсутній номер документу, код УКТЗЕД не відповідає заявленому у ЕМД - У коносаменті від 20.02.2024 № 236057200 у лівому нижньому кутку вказано номер документа, який до митного оформлення не подавався; - Надана декларантом калькуляція собівартості продукції продавця/виробника від 07.12.2023 б/н не містить інформації про числове значення щодо сформованого розміру прибутку продавця/виробника. Оскільки, калькуляція собівартості це бухгалтерський документ, який формує собівартість продукції, а відсутність в ньому інформації про прибуток ставить під сумнів таку зовнішньоекономічну операцію продажу товару, яка полягає в отриманні прибутку продавцем/виробником та як наслідок її економічну доцільність".

В рішенні також повідомлено про неможливість застосувати наступні методи, а саме: метод 2а (ст. 59 МКУ) та метод 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст. 62 МКУ) та метод 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної" вартості. Про застосування методу 2г (ст. 64 МКУ). Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала ЕМД від 07.12.2023, де вартість такого товару становить 2.81 дол. США за кг. (даного виду товару). Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Щодо посилання відповідача на відсутність у прайс-лисгі інформації щодо умов поставки, на підставі яких розрахована ціна товару, судом встановлено, що позивач разом з МД № 24UA38U0 від 25.04.2024 надав прейскурант (Прайс-лист) виробника товару від 01.12.2023.

У прайс-листі від 01.12.2023 зазначено наступну інформацію: «Ціна FOB Циндао, вказана на 1 грудня 2023 року дійсна протягом 6 місяців».

Вищезазначені умови поставки підтверджуються наступними документами: проформою-інвойсом № LG20231122 від 07.12.2023; комерційним інвойсом № LG20231122 від 03.02.2024; коносаментом № UTRUST24020501 від 14.02.2024; необоротною накладною № 236057200 від 20.02.2024; контрактом № ARLIN-2020 від 10.08.2020; митною декларацією країни відправлення № 00000326 від 09.02.2024.

Місце відправлення товару - QINGDAO/Циндао підтверджується також коносаментом № UTRUST24020501 від 14.02.2024, необоротною накладною № 236057200 від 20.02.2024, рахунком на оплату № 1573 від 16.04.2024 від ТОВ «Хіллдом Логістікс» та довідкою на транспортні та складські витрати № 1604-1 від 16.04.2024 від ТОВ «Хіллдом Логістікс».

Наданий до митного оформлення прайс-лист містить умови поставки, на підставі яких розрахована ціна товару. Вони є ідентичними умовам поставки, зазначеним у графі 20 МД № 24UA38U0 від 25.04.2024.

Верховним Судом зроблено у постанові від 08.12.2022 року у справі № 420/2792/19 зроблено висновок, що прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. При цьому, прайс-лист є документом довільної форми й чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд; наявність же чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо умов поставки, лише сама по собі не може свідчити про заниження митної вартості товарів.

Отже, прайс-листи є документами довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до змісту та форми прайс-листів, а тому посилання відповідача на недоліки наданих позивачем прайс-листів на підставі здійснення дослідження загальносвітової практики не є належним обґрунтуванням коригування митної вартості, жодним нормативним джерелом з боку відповідача не підтверджено та ґрунтується виключно на його суб`єктивних припущеннях.

В постанові від 02.06.2022 року у справі №460/2674/20 Верховний Суд дійшов наступних висновків: 60. Щодо доводів митниці про те, що долучений декларантом документ прейскурант (прайс-лист) виробника товарів складений не для широкого осіб та не містить терміну дії, у зв`язку з чим витребував додаткові документи, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, з огляду на наступне: термін дії прайс листа не є обов`язковим реквізитом такого виду документу, а тому може у ньому не зазначатися; продавець самостійно визначає ціни для своїх контрагентів, що є однією з базових основ забезпечення свободи підприємницької діяльності.

61. Разом з тим, суд касаційної інстанції звертає увагу на постанову від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 де Верховний Суд вказує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Таким чином, можна зробити висновок, що прайс-лист є додатковим (не підтверджуючим митну вартість) документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Отже, твердження відповідача про недоліки прайс-листа до митної декларації є необґрунтованими та не підтвердженими жодними нормативно-правовими документами чи встановленими чинним законодавством нормами, наданий прайс-лист містить достатню цінову інформацію про товар.

Щодо тверджень митниці про відсутність відміток митного органу у митній декларації країни відправлення, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст.57 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни.

Зважаючи на що, твердження представника відповідача в цій частині є необґрунтованими та не беруться судом до уваги, оскільки, як вже зазначалося,

Суд звертає увагу, що оскільки копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, у митного органу відсутня необхідність порівнювати номер коносаменту, що вказаний в митній декларації країни відправлення, з номером коносаменту, поданого до митного оформлення та таке порівняння не може впливати на визначення митної вартості товару.

В постанові від 20 вересня 2023 року у справі №815/6805/17 (касаційне провадження №К/9901/53456/18) Верховний Суд зробив висновок, що перелік основних документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений у статті 53 Митного кодексу України і в ньому відсутній такий документ, як експортна декларація країни відправлення. Такий документ може бути поданий для митного оформлення, але лише в якості додаткового, у тому випадку, якщо виникає необхідність в уточненні показників основних документів.

При цьому, як свідчать матеріали справи, на підтвердження факту здійснення експортування товарів разом з ЕМД копію митної декларації країни відправлення №00000326 від 09.02.2024 та її переклад на українську мову.

Вищевказана митна декларація країни відправлення № 00000326 від 09.02.2024 містить посилання на відправника (Penglai Linge Rubber and Plastic Products Co., Ltd.) графа «Внутрішній відправник»; отримувача (LLC «ARTI») - графа Внутрішній відправник», відомості про товар, номер замовлення (необоротної накладної) у графі «Номер накладної», який також зазначений у графі «SO/NO» - коносаменту № VTRUST240205QІ від 14,02.2024.

Щодо тверджень митного органу про незаповнення графи «Номер інвойсу (договір)» митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що експортна митна декларація складається експортером відповідно до законодавства КНР, яка містить відомості про постачальника, покупця, умови поставки, вагу, найменування кількість та ціну товару, номера контейнерів, що в повній мірі співпадають з даними зазначеними в інших поданих до митного оформлення документах на підставі яких була здійснена зовнішньоекономічна операція.

В експортній вантажній митній декларації зазначено, що поставка товару здійснюється на умовах FOB, кількість місць 1792, загальна ціна - 53 427,47 дол. США, номер контейнера CAAU6776768 (а.с. 117).

Вона також містить відомості про постачальника («Penglai Linge Rubber and Plastic Products Co.. Ltd.»), найменування товару (Гумова трубка, вага нетто 21 300 кг, вага брутто 21580 кг, що в повній мірі співпадають з відомостями, зазначеними в МД №24UA38U0 від 25.04.2024, а також інших документах, зокрема у пакувальному листі від 03.02.2024, рахунку-проформі (проформі-іквойсу) LG20231122 від 07.12.2023, рахунку-фактурі (комерційному інвойсі). №1,020231122 від 03.02.2024, коносаменті №UTRUST24020501 від 14.02.2024, сертифікаті про походження товару від 06.03.2024.

Отже, твердження митного органу, що експортна декларація країни відправлення не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару, є спростованими, оскільки митним органом дані ЕМД країни відправлення взагалі не були взяті до уваги ані під час ознайомлення з додатками до ЕМД, ані під час ознайомлення з листом позивача на повідомлення митниці про надання додаткових пояснень та документів, ані на момент прийняття спірного рішень та формування картки відмови.

Суд звертає увагу, що відсутність у митній декларації країни відправлення реквізитів зовнішньоекономічного договору (контракту) та комерційного інвойсу не впливає на числові значення складових митної вартості, що узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 25.01.2019 у справі № 815/5398/17, від 25.01.2019 у справі № 815/5823/17.

У спірному рішенні також зазначено, що у документі від 20.02.2024 № 236057200 у лівому нижньому кутку вказано номер документа, який до митного оформлення не подавався.

Судом встановлено, що до митного оформлення позивач надав копію необоротної накладної (Non-negotiable waybill) № 236057200 від 20.04.2024 (а.с. 44 - 45), у лівому нижньому кутку якої наявні чотири графи, а саме:

1. «Carriers Receipt: Total number of containers or packages received by Carrier» Квитанція перевізника. Загальна кількість контейнерів або упаковок, отриманих Т-ревізником), у якій зазначено 1 container (1 контейнер);

2. «Place of Issue of Waybill» (Місце видачі накладної), у якій зазначено Shenzhen (м.Женшень);

3. «Shipped on Board Date (Local Time)» (Дата відвантаження на борт (місцевий час), у якій зазначено дату 14.02.2024:

4. «Date Issue of Waybill» (Дата видачі накладної), у якій зазначено дату 20.02.2024.

Ніякого посилання на інші документи у лівому нижньому кутку необоротної накладної (Non-negotiable waybill) немає, а тому зауваження відповідача у цій частини є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Також, до митного оформлення позивач надав коносамент №UTRUST24020501 від 14.02.2024 (а.с. 46), який відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 4 МК України та ст. 137 Кодексу торгівельного мореплавства України є морським транспортним (перевізним) документом, який підтверджує факт приймання вантажу до перевезення капітаном перевізника.

У цьому коносаменті міститься наступна інформація:

- у графі «Shipper (Full name and address)/BpmpaBHHK (повне найменування та штеса)» - PENGL AI LINGE RUBBER AND PLASTIC PRODUCTS CO., LTD ADD.NO.VNMING ROAD LIUJIAGOU TOWN, PENGLAI CITY, SHANDONG PROVINCE, 2HTNA, що збігається з інформацією про продавця товару за контрактом № ARLIN-2020 від 10.08.2020;

- у графі «Consignee (If "То Order" so іпбіса1е)/Ваптажоодержувач (якщо "На замовлення", вкажіть це)» - LLC «ARTI» 67-А SALTOVSKOE SHOSSE KHARKOV, KRAINE, 61038;

- у графі «Port of Loading/ Порт навантаження» - QINGDAO, CHINA;

- у графі «Port of Discharge/Порт розвантаження» - GDANSK, POL AND;

- у графі «Place of Delivery/Місце поставки» - GDANSK, POLAND;

- у графі «Place and date of Issue/Місце і дата видачі» - SHENZHEN 14.02.2024;

- у графі «Shipped on board Date/Дата завантаження на борт» - 14.02.2024.

Товар було прийнято до перевезення в порту Циндао, Китай 14.02.2024.

Також до митного оформлення подано сертифікат про походження товару №С70010 від 06.03.2024, де вказано, що товар перевозиться з Циндао в Україну через Гданськ, Польща, а також у графі 12 «Certification/Сертифікація» зазначено, що даний документ підтверджує, що експортна декларація є вірною. Також у цій графі міститься печатка органу, який підтверджує ці відомості - QINGDAO CUSTOMS THE PEOPLE'S REPUBLIC OF CHINA - Митниця Циндао Китайської Народної Республіки.

З приводу тверджень митного органу у спірному рішенні, що змісту калькуляції вартості продукції від 07.12.2023 та відсутності вказівки в ній на розмір прибутку виробника, що є суб`єктом господарювання з Китайської Народної Республіки, суд зазначає наступне.

Верховним Судом у постанові від 10.06.2019 у справі № 804/5840/16 висловлено правову позицію, що такі документи, як калькуляції, технологічні картки, картки розкрою тощо не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Тому довод відповідача, що калькуляція вартості - Є документом, що належить до первинних бухгалтерських документів, є безпідставним.

Також слід звернути увагу на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25.08.2023 у справі № 826/3098/16, про те, що сумніви митного органу щодо змісту наданого розрахунку ціни (калькуляції) виробника товару є необґрунтованими, оскільки форма розрахунку ціни на законодавчому рівні не затверджена, а правильність розрахунку виробником ціни товару відповідачем жодними документальними доказами спростована не була.

Суд звертає увагу, що саме по собі припущення митного органу (тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості товару) про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Дана позиція підтверджена постановою Верховного Суду від 06 вересня 2022 року у справі №826/2187/16 (касаційне провадження № К/9901/32538/18): При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Суд також звертає увагу, що в спірному рішенні зазначено лише номер та дата митної декларації, яка стала джерелом для коригування митної вартості товарів, однак не зазначено жодного порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості, що свідчить про необґрунтованість та немотивованість таких рішень.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 липня 2023 року по справі №640/22572/20.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару митний орган також зазначив, що при визначенні (збільшенні) митної вартості товару за основу взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься у ціновій базі ЄАІС Держмитслужби України про товари, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений до митного оформлення час.

Тобто, основною підставою для коригування показників митної вартості товарів, зазначених в митних деклараціях, поданих позивачем, став аналіз цінової інформації, яка міститься в ЄАІС Держмитслужби України.

Суд звертає увагу, що наявність у митного органу інформації щодо митної вартості товарів згідно митних оформлень аналогічних товарів в ЄАІС Держмитслужби України згідно вказаних в рішеннях не свідчить та не може свідчити про факт навмисного заниження вартості товару.

При цьому, посилання у рішеннях лише на номери митних декларацій, як на джерела цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування Відповідачем можливості визначення митної вартості за резервним методом.

У рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Поряд із тим, текст спірних рішень про коригування митної вартості не містить інформації про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Своєю чергою, недоведення ознак подібності товарів та умов імпорту, за висновком суду першої інстанції, не дозволяє прирівнювати показники митної вартості таких товарів. Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номери митних декларацій як на джерела цінової інформації не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості правоможності щодо митної вартості за резервним методом.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.01.2022 року у справі №520/11061/2020.

Таким чином, використані позивачем відомості повністю підтверджені документально, визначені кількісно і достовірні та/або всі складові митної вартості, необхідні для її обчислення, присутні, а інформація в ЄАІС не свідчить та не може свідчити про заниження митної вартості товарів позивачем, що є підставою для відхилення аргументів Відповідача і в цій частині

Суд також не приймає до уваги посилання представника митного органу у відзиві на позов на те, що "під час здійснення митного контролю спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товару, оскільки таке посилання міститься лише у запитах на надання додаткових документів та у відзиві на адміністративний позов, при цьому цього не було покладено в основу спірних рішень.

Крім того, суд зазначає, що спрацювання ризиків є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 19.02.2019 року по справі № 805/2713/16-а.

Крім того, в постанові від 09.02.2022 року у справі № 520/12621/2020 Верховний Суд дійшов висновку, що сам лише факт спрацювання системи управління ризиками не є підставою для проведення коригування заявленої декларантом митної вартості товарів. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Таким чином, твердження відповідача щодо непідтвердження декларантом документально відомостей, зазначених в митній декларації, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, митним органом не доведено наявності обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, оскільки усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано, що, своєю чергою, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого підприємством товару

В свою чергу, судом встановлено та не спростовано відповідачем, що позивачем були подані всі наявні документи, які давали змогу митному органу достовірно та обґрунтовано визначити митну вартість товарів, а також про те, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Проте, відповідачем не визначено встановлених під час митного оформлення розбіжностей в наданих позивачем документах на підтвердження митної вартості товару.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 21.08.2018 року у справі № 804/1755/17.

Відповідно, застосування митним органом другорядних методів - за ціною договору щодо ідентичних товарів та резервного методу визначення митної вартості, а також розрахунок скоригованої митної вартості суд також визнає необґрунтованим.

Таким чином, надані позивачем до суду так і відповідачу, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, документи на підтвердження митної вартості товару у повній мірі підтверджували митну вартість товару, підлягали обчисленню та містили всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, у зв`язку з чим оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів необґрунтоване та підлягає скасуванню в судовому порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що подання до митного оформлення нової ЕМД жодним чином не перешкоджає, не відміняє та не виключає права позивача на оскарження в судовому порядку рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови в прийнятті ЕМД, прийнятих за первинно поданими митними деклараціями, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 18.05.2022 року у справі № 520/3246/2020, від 03.11.2022 року у справі №П/811/1614/16.

Щодо позовної вимоги про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд зазначає наступне.

Оскільки саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправним та скасування сформованої Харківською митницею карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2023/000162 від 28.03.2023, №UA807200/2023/000178 від 05.04.2023 та №UA807200/2023/000204 від 21.04.2023.

Відтак, об`єднання цих вимог є належним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 17.05.2022 року у справі № 809/506/17 ).

Отже, позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі v. Finlandвід 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spainвід 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ".

Розподіл судових витрат щодо сплати судового збору здійснюється відповідно до положень статті 139 КАС України.

З приводу клопотання про відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу при розгляді даної справи, які складають 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 139 КАС України передбачено стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року по справі № 820/4263/17.

Також, згідно ч.2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 15 лютого 2022 року у справі №280/569/21, що враховується судом при вирішенні питання відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Судом встановлено, що між ТОВ "АРТІ" (Клієнт) та АО "Роланд" (Адвокатське об`єднання) в особі Керуючого Сільченка С.О., укладено договір про надання правової допомоги №2021/03/03 від 22.03.2021, за умовами якого Клієнт доручає, а АО приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу (а.с.с 134 - 141).

Згідно п.7.1 Договору, якщо жодна зі Сторін не заяви про письмове припинення цього Договору до 01 грудня року, в якому закінчується строк його дії (до 31.12.2021), то Договір вважатиметься продовженим на строк до 31 грудня наступного року на тих самих умовах. Кількість таких проваджень не обмежена.

Додатковою угодою №45 від 02.05.2024 до договору про надання правової допомоги №2021/03/03 від 22.03.2021 визначено, що за надання правничої допомоги Клієнт сплачує АО 10000,00 грн. (а.с. 142 - 144).

Платіжною інструкцією №18027 від 09 травня 2024 року підтверджено сплату Клієнтом на банківський рахунок АО "Роланд" 10000,00 грн., призначення платежу: за послуги надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги №2021/03/03 від 22.03.2021 (а.с. 145).

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Представник відповідача у відзиві на позов заперечував щодо відшкодування за його рахунок суми понесених витрат на правничу допомогу.

В постановах від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 та від 18 серпня 2022 року по справі № 340/323/21 Верховний Суд, надаючи оцінку відсутності детального опису робіт на виконання положень частини 4 статті 134 КАС України, звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена для визначення розміру витрат, в той час як в межах справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Також, Верховний Суд в постанові від 03.03.2021 у справі №640/18964/17 зазначив, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

В постанові від 16.03.2020 року по справі №1.380.2019.001962 Верховний Суд зазначив, що сума, яка складає різницю митних платежів, що підлягали сплаті згідно з митною вартістю, розрахованою декларантом, та митною вартістю, розрахованою митним органом в оскаржуваному рішенні, є ціною позову.

Враховуючи, спірним рішенням про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA209000/2024/100226/2 від 26.04.2024, яке скасовано, відкориговано митну вартість товару в бік збільшення на 15538,99 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання позивача про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн., що складає 10% ціни позову.

Вказану позицію підтримано постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2024 по справі №520/7518/24.

Таким чином, заява позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТІ" (вул. Григорія Сковороди, 61, літера Д-1, м. Харків, 61024, ) до Львівської митниці Державної митної служби України (вул. Костюшка, 1, м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н, 79007, ) про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці Державної митної служби України № UA209000/2024/100226/2 від 26.04.2024.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2024/001374 від 26.04.2024.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" () судові витрати в розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України ().

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" () 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат на правничу (правову) допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.