Справа № 420/32367/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, у якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у прийнятті рішення №81 від 29.08.2024, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за заявою від 22.08.2024 за №1906 поданою відповідно до п. «а» ч.1 ст. Закону України «Про пенсійне забезпечення».

2. Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скасувати в повному обсязі прийняте ним рішення №81 від 29.08.2024 та призначити до виплати з 22.08.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за заявою №1906 поданою відповідно до п. «а» ч.1 ст. Закону України «Про пенсійне забезпечення», а Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплачувати призначену пенсію з 22.08.2024.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає про протиправність прийнятого відповідачем рішення від 29.08.2024 та наголошує на наявності у неї права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, оскільки на час звернення за призначенням пенсії, вона досягла визначеного ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» віку - 45 років і мала необхідний як загальний страховий стаж так і пільговий стаж на роботах за Списком №1, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що підтверджується даними її трудової книжки.

Ухвалою суду від 22.10.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідачем - ГУ ПФУ у Одеській області було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що згідно з п.1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Під час розгляду поданих Позивачем документів було встановлено, що загальний страховий стаж Позивача складає 28 років 05 місяців 02 дні (з урахуванням додаткового стажу - 41 рік 05 місяців 02 дні), з яких пільговий стаж роботи за Списком № 1 повних 25 років, вік заявниці 45 років. Враховуючи те, що Позивач не досягла встановлено законодавством пенсійного віку 50 років, у Головного управління були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії.

Також відповідач вважає, що положення п. а ст. 13 Закону № 1788, на які посилається Позивач, не підлягають застосуванню, оскільки з 11.10.2017 положення Закону № 1788 в частині призначення пенсії за віком на пільгових умовах не застосовуються. Окрім того, будь-які закони та нормативно-правові акти застосовуються виключно в частині, що не суперечить Закону № 1058. Відтак, спірні правовідносини регулюються саме п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, відповідно до якого для призначення пенсії Позивачу необхідно досягнути 50-річного віку.

Відповідач - ГУ ПФУ в Київській області також надав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позивних вимог та зазначив, що 22.08.2024 позивач звернулася до Головного управляння Пенсійного фонду України в Київській області із зверненням про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1. Документи за принципом екстериторіальності опрацьовувалися Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області. На момент звернення позивачці виповнилося 45 років.

Відповідач зазначає, що з 01 січня 2004 року Закон України «Про загальнообов??язкове державне пенсійне страхування» є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов?язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України. З моменту вступу в дію вказаного закону пенсія громадянам зі зниженням пенсійного віку по Списку №1 призначається згідно з положеннями цього закону. Відповідач звертає увагу, що положення статті 114 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» не конституційними не визнавалися, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин, в той час як ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» для зазначених цілей не застосовується.

Також відповідач вважає, що Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в межах спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017, а тому досягти віку передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії особі потрібно було до 11.10.2017.

Позивач надав до суду відповіді на відзив відповідача - ГУ ПФУ в Одеській області та відповідача - ГУ ПФУ в Київській області, в яких зазначив, що дія статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не зупинена та не скасована, та як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, визнано застосування саме її положень для осіб, які працювали на посадах, визначених у вказаних нормах. Також позивач зазначив, що правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку норму не підлягає застосуванню.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.08.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі Списком №1.

На час звернення позивачки за призначенням пенсії їй виповнилося 45 років.

За принципом екстериторіальності указана заява була розглянута Головним управлінням ПФУ у Одеській області.

29.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України було прийнято рішення №81 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , у якому зазначено, що пенсійний вік визначений п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов?язкове пенсійне страхування» становить 50 років. Вік заявниці 45 років. Страховий стаж заявниці становить 28 років 05 місяців 02 дні з урахуванням пільгового стажу 41 рік 05 місяців 02 дні. Пільговий стаж заявниці становить 25 років 05 місяців 17 днів. За наданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.

Згідно Рішення позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв?язку із недосягненням пенсійного віку 50 років. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 19.08.2029.

Вважаючи рішення відповідача від 29.08.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким Законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991, та безпосередньо ним визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначені статтею 114 Закону № 1058-IV та статтею 13 Закону № 1788-XII.

При цьому, оскільки і Закон №1058, і Закон №1788 регулюють одні і ті ж правовідносини, пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону №1058 як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону №1788 підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058.

Суд зазначає, що згідно ч.1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058 передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд зазначає, що норма пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV є ідентичною за змістом пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VІІІ від 02.03.2015 року.

У преамбулі Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VІІІ (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими

умовами праці, за списком N1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Проте, Конституційним Судом України прийнято Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже Закон України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року у справі №1-р/2020 встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З наведеного вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року у справі №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-IV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Водночас Конституційний Суд України в рішенні від 08 червня 2016 року у справі №4-рп/2016 зазначив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Таким чином, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 21 квітня 2021 року у справі №360/3611/20 зазначив, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

З огляду на викладене, суд вважає, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020, призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №1 також здійснюється на підставі обох вищезгаданих Законів, проте які, з урахуванням зазначеного рішення, містять різні вимоги щодо вікового цензу, а саме: Закон України "Про пенсійне забезпечення" встановлює, зокрема, за списком №1, для жінок досягнення 45 років, у той час, як Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - досягнення 50-річного віку.

Суд встановив, що на час звернення до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії, ОСОБА_1 досягла 45-річного віку, необхідного для призначення пільгової пенсії відповідно до Закону №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

Як вбачається із рішення Головного управління ПФУ Одеській області №81 від 29.08.2024 страховий стаж заявниці становить 28 років 05 місяців 02 дні з урахуванням пільгового стажу 41 рік 05 місяців 02 дні. Пільговий стаж заявниці становить 25 років 05 місяців 17 днів. До страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи. Вказані обставини підтвердили відповідачі і у відзивах.

Отже, оскільки позивачка на момент звернення із заявою від 22.08.2024 про призначення пенсії за віком досягла віку 45 років, мала страховий стаж роботи не менше 15 років, з них не менше менше 7 років 6 місяців на роботах, передбачених Списком №1, тож вона набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, тобто у редакції, яка діяла до ухвалення Закону №213-VІІІ.

Тому, до спірних правовідносин щодо призначення позивачці пенсії відповідач зобов`язаний був застосувати Закон №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, як найбільш сприятливий, а не Закон №1058-ІV.

Втім, приймаючи оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Одеській області пославшись на приписи п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV вказав, що позивач не досягла необхідного 50-річного віку.

Проте, враховуючи усе вищевикладене, суд вважає такі посилання є хибними та свідчать про невірне застосування відповідачем норм чинного законодавства.

Також суд вважає не вірним є твердження відповідача ГУ ПФУ в Київській області про те, що Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 в межах спірних правовідносин застосуванню не підлягає, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017, а тому досягти віку передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» для призначення пенсії особі потрібно було до 11.10.2017.

З даного приводу суд зауважує, що зміст Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 не містить такої умови набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону № 1788-XII як набуття пільгового стажу станом на 03.10.2017. З положення пункту 3 резолютивної частини рішення вбачається, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.

Зі змісту Рішення Конституційного Суду України вбачається, що особи, які працювали на визначених посадах до 01.04.2015 мали легітимні очікування на призначення пенсії на пільгових умовах при досягненні певного віку (для жінок 50 років), відповідно до положення ст. 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Зокрема, пунктом 4.4. Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визначено, що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Враховуючи те, що до 01.04.2015 позивач працювала на визначених посадах, а отже мала легітимні очікування на призначення пенсії на пільгових умовах при досягненні певного віку (45 років), відповідно до положення ст.13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 підлягає застосуванню до спірних правовідносин та підтверджує право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах.

Положеннями частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем ГУ ПФУ в Одеській області, ані у безпосередньо самому оскаржуваному рішенні, ані у відзиві на позовну заяву, не доведена правомірність відмови позивачці щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Доводів, які б свідчили про правомірність прийняття ГУ ПФУ в Одеській області оскаржуваного рішення також не навів і ГУ ПФУ в Київській області у поданому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши спір у межах позовних вимог, суд дійшов до висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області при розгляді заяви позивачки від 22.08.2024 року та установленні її права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 порушило вимоги законодавства щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду цього питання, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення №81 від 29.08.2024 про відмову у призначенні пенсії з підстав недосягнення віку, передбаченого п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.

Отже суд вважає вимогу позивача про визнання дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо прийняття рішення №81 від 29.08.2024 про відмову у призначенні пенсії обгрунтованою.

В той же час, результатом протиправних дії, які оскаржується позивачем, є саме прийняте рішення №81 від 29.08.2024, як матеріально-правова форма їх вираження, а відтак з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати саме рішення ГУ ПФУ в Одеській області №81 від 29.08.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За правилами частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області і рішення про відмову приймалось саме ним, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ Одеській області. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Відтак, належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах за Списком №1.

При цьому суд не вбачає підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови у призначенні пенсії, оскільки вказаний територіальний орган ПФУ не розглядав заяву позивача та не ухвалював за цією заявою рішень.

Також суд не вбачає підстав для зобов?язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області виплачувати пенсію позивачу з 22.08.2024, оскільки відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії позивачу за рішенням суду права позивача в частині подальшої виплати призначеної пенсії будуть порушені відповідачем.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

У спірному випадку, призначення пенсії за рішенням суду ГУ ПФУ в Одеській області ще не здійснено. Доказів того, що після призначення пенсія позивачу ГУ ПФУ в Київській області не буде виплачуватися, позивачем не надано.

Відтак, наразі, права позивача в цій частині не є порушеними, а відтак і не підлягають судовому захисту.

Таким чином з метою повного та ефективного захисту прав позивача позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29.08.2024 за №81 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, із зобов`язанням ГУ ПФУ в Одеській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, з дати подання заяви, а саме з 22.08.2024, що узгоджується з приписами ст. 83 указаного Закону.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у призначенні пенсії позивачу та у зобов?язанні виплачувати призначену позивачу пенсію за віком на пільгових умовах слід відмовити.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог судовий збір необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29 серпня 2024 року за №81.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 з дати подання заяви 22.08.2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012.

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, , адреса: вул. Варшавська, 3б, селище Макарів, Київська область, 08001.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА