Справа № 420/10191/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

13 січня 2025 року м. Одеса
Рішення набрало законної сили, видані стягувачу виконавчі листи. Відділом примусового виконання рішень (далі ВПВР) Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по справі №420/10191/23 постановою від 14.06.2024 відкрито виконавче провадження ВП № 75301394.

25.07.2024 від позивача надійшла заява про встановлення контролю за виконанням судового рішення, в якій просить визнати дії ГУПФУ протиправними та такими, які свідчать про невиконання рішення суду, а саме: не нарахування на його поточний рахунок пенсії з 01.11.2024 по теперішній час у відповідності до рішення ООАС від 07.09.2023 по справі №420/10191/23 з урахуванням рішення по справі №420/26990/23, не проведення з 01.04.2019 перерахунок пенсії, розраховуючи основний розмір пенсії як 77 % грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації, та не здійснення виплати різниці між нарахованим та виплаченим розміром пенсії з урахуванням рішення по справі №420/26990/23, не виплати позивачу судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Ухвалою від 11.09.2024 суд задовольнив заяву позивача про встановлення контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протягом 30 днів з дня отримання даної ухвали подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 у справі № 420/10191/23. Судом було констатовано обґрунтованість доводів позивача про те, пенсія була обчислена виходячи з 77% грошового забезпечення з 01.04.2019, але починаючи з 01.10.2021 був обмежений її розмір. Так, з 01.03.2021 загальний розмір пенсії мав складати 22142 грн. 05 коп. , але був обмежений максимальним розміром 20142 грн. 05 коп. З наданого перерахунку пенсії з 01.03.2022 вбачається, що розмір пенсії 24961.94 грн. обмежений до виплати максимальним розміром 20142.05 грн. З наданого перерахунку пенсії з 01.03.2023 вбачається, що розмір пенсії позивача 26461,94 грн. знову обмежений максимальним розміром 20930 грн. Перерахунок пенсії з 01.03.2024 свідчить, що розмір пенсії обчислений 77% грошового забезпечення та з урахуванням індексацій має становити 27961,94 коп., але обмежений органом ПФУ максимальним розміром 23610 грн.

Відповідач у відповідях від 15.04.2024 № 12126-9111/С-02/8-1500/24, від 27.05.2024 № 16343-13899/С-02/8-1500/24 на звернення позивача не заперечував, що здійснює обмеження пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність на підставі Закону №3668-VI.

Таким чином, судом встановлено, що наданими доказами підтверджуються доводи позивача про ігнорування судового рішення відповідачем, воно виконувалось до 01.10.2021, в подальшому рішення суду виконувалось частково тільки в частині обчислення відсоткового розміру грошового забезпечення (77%) для обчислення пенсії. Доказів протилежного відповідач не надав, отже, є підстави для встановлення судового контролю. Обмеження пенсії позивача максимальним розміром вже було визнано судом протиправним, при цьому рішення суду не приймається на певний термін, тому перерахування пенсії на підставі інших рішень суду не впливає на обов`язок відповідача виплачувати пенсію в повному розмірі без будь-яких обмежень. Ніяких нових змін у законодавстві, яким керувався суд при прийнятті рішення, не відбулось.

15.10.2024 до суду надійшов звіт ГУ ПФУ в Одеській області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/10191/23, в якому відповідач повідомив суд, що з 01.04.2019 проведений перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 77 % грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням індексації. До звіту надані копії перерахунків пенсії позивача, здійснені 24.09.2024, з яких вбачається, що з 01.10.2021 розмір пенсії становить 22142 грн. 05 коп., з 01.03.2022 розмір пенсії становить 24961 грн. 94 коп. (з урахуванням індексації 2022року), з 01.03.2023 розмір пенсії становить 26461 грн. 94 коп. (з урахуванням індексацій 2022 та 2023 рр.), з 01.03.2024 розмір пенсії становить 27961 грн. 94 коп. з урахуванням індексацій 2022-2024 рр.). Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2024 становить 27961,94 грн.

16.10.2024 позивач надав до суду клопотання, в якому просить відмовити у прийнятті звіту та про накладення штрафу на керівника відповідача, оскільки вважає, що відповідач навмисно не виконує рішення суду тривалий термін з 10.10.2023. Виплата різниці між нарахованою та виплаченою пенсією не здійснена. У Звіті не зазначено, які заходи вживаються для вирішення питання щодо виділення коштів.

Ухвалою від 27.12.2024 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 у справі № 420/10191/23.

Дослідивши доводи клопотання позивача, та матеріали справи в межах розгляду клопотання про накладення штрафу, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наведених спеціальних вимог КАС України, які регулюють порушене представником позивача у клопотанні питання, вбачається, зокрема, що накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу у певній сумі не є для судді зобов`язальним, тобто є правом, а не обов`язком судді.

Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021 року у справі № 9901/598/19.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Водночас суд наділений повноваженнями вживати додаткових заходів контролю за виконанням судового рішення окремими категоріями осіб - суб`єктами владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення.

За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

В клопотанні позивача не зазначено жодних конкретних доводів та до нього не додано жодних доказів на їх підтвердження щодо обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду відповідачем, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду тощо.

Крім того, суд зазначає, що ухвалою від 27.12.2024 року прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 у справі № 420/10191/23.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених у клопотанні вимог, в частині накладення на керівника відповідача штрафу у сумі, визначеної ст. 382 КАС України, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо порушеного питання, не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що клопотання позивача про встановлення нового строку подання звіту про виконання рішення суду та накладення на керівника відповідача штрафу у справі №420/10191/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії є необґрунтованим, недоведеним та безпідставним, відповідно, у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 14, 167, 243, 248, 255, 256, 294, 295, 297, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача про встановлення нового строку подання звіту про виконання рішення суду та накладення на керівника відповідача штрафу у справі №420/10191/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА