Справа № 140/6526/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6526/24 пров. № А/857/23496/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року (головуючий суддя Ксензюк А.Я., м. Луцьк) у справі № 140/6526/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просить скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві №55 про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком №1 періоди роботи та отримані доходи (заробітну плату) з 15.06.2015 по 30.11.2015 та з 01.02.2018 по 30.04.2021, та перевести на пенсію за віком на пільгових умовах, для здійснення перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням даного спеціального (пільгового) страхового стажу та зазначених доходів (заробітної плати) у розмірі, передбаченому ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 10.05.2024 з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №55 від 16 травня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 травня 2024 року, зарахувавши до спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком №1 період роботи та отримані доходи (заробітну плату) з 01 квітня 2021 року до 30 квітня 2021 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у позові, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що незарахування отриманих доходів позивача в періоди роботи з 05.06.2015 по 03.11.2015 та з 01.02.2018 по 30.04.2021 для обчислення розміру пенсії при її призначенні призводить до її виплати в заниженому розмірі. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що спірні періоди вже зараховані до пільгового страхового стажу, оскільки відповідачі у відзиві на позовну заяву вказують про неможливість такого зарахування, а також в індивідуальних відомостях форми ОК-5 за періоди з 05.06.2015 по 03.11.2015 та з 01.02.2018 по 30.04.2021 відсутні відомості про зарахування до страхового стажу. Наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключатиме подальші протиправні дії відповідачів. Вказує, що при прийнятті судом першої інстанції рішення в частині відмови зобов`язати здійснити перерахунок з урахуванням отриманого доходу призведе до повторного звернення до суду.

Відповідачі письмовий відзив на апеляційну скаргу не подали.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою щодо переведення його на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (а.с.15).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в м. Києві, рішенням якого №55 від 16.05.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідних 35 років страхового стажу. Додатково повідомлено, що страховий стаж позивача складає 30 років 03 місяці 03 дні, який враховано (в т.ч. додатково 10 років роботи за Списком 1). Позивачу не зараховано періоди роботи з 01.12.2010 по 31.12.2010, 01.06.2015 по 30.11.2015 та з 01.02.2018 по 31.03.2021 у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків (а.с.18).

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся в суд з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Статтею 8 цього Закону визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону 1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи в розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Аналіз зазначених норм дає можливість дійти висновку, що дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» поширюється на працівників, які зайняті на підземних роботах повний робочий день за Списком № 1, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Верховний Суд у справах №345/4616/16 (постанова від 20.11.2018), №345/4570/16-а (постанова від 06.02.2019), №345/4462/16-а (постанова від 05.12.2019), №345/3954/16-а (постанова від 11.07.2019) та інших дійшов висновку про те, що статтю 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Отже, Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» поширюється на працівників, які зайняті на підземних роботах повний робочий день за Списком N 1, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Отже, Законом України "Про підвищення престижності шахтарської праці" визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах, не менш як 15 років - для чоловіків та 7,5 років - для жінок, встановлюється у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Підставою для відмови в зарахуванні позивачу до страхового (пільгового) стажу для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слугувала відсутність у відповідача інформації щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктом 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

На підставі частини 1 статті 16 Закон № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески незалежно від фінансового стану платника.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Відповідно до положень статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

При вирішенні спору апеляційний суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 (справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Апелянт вважає, що йому протиправно не зараховано періоди роботи з 15.06.2015 по 30.11.2015 у ДП «Шахта №1 «Нововолинська» та з 01.02.2018 по 30.04.2021 - у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля».

Як встановлено з трудової книжки позивача, позивач 15.06.2015 прийнятий на роботу у ДП «Шахта №1 «Нововолинська» відповідно до Наказу №8к від 15.06.2015 (запис №19); 02.11.2015 звільнений з роботи за п.1 статті 40 КЗпП відповідно до наказу від 03.11.2015 (запис №20) (а.с.13 зворот).

Архівною довідкою №368 від 17.06.2024 підтверджується, що позивач дійсно працював на Шахті №1 «Нововолинська» у період з 15.06.2015 по 02.11.2015 на посаді прохідника. Підставою видачі довідки зазначено наказ з кадрових питань Шахти №1 від 15.06.2015; №91 від 02.11.2015 (а.с.23).

Як вбачається з трудової книжки, позивач 13.12.2016 прийнятий на роботу прохідником 5 розряду по строковому договору у ВП «Шахта №9 «НВ» ДП «Волиньвугілля» відповідно до наказу №166к від 12.12.2016 (запис №25);

14.02.2017 ОСОБА_1 переведений в постійний робочий штат шахти прохідником 5 розряду відповідно до наказу №21-к від 13.02.2017 (запис №26);

01.05.2021 ВП «Шахта №9 «НВ» ДП «Волиньвугілля» реорганізовано у ДП «Шахта №9 «НВ» відповідно до наказу №04к від 30.04.2021 (запис №27);

31.12.2021 ОСОБА_1 звільнений по частині 2 статті 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору) із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно статті 44 КЗпП України відповідно до наказу №91к від 28.12.2021 (запис №28).

З довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №168 від 30.05.2024, виданої ДП «Шахта №9 «Нововолинська», вбачається, що позивач дійсно у період з 13.12.2016 по 31.12.2021 виконував повний робочий день під землею за посадою прохідника (а.с.29).

Як вбачається з довідки про нараховану заробітну плату та фактичну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка видана ДП «Шахта №1 «Нововолинська», за періоди роботи з червень 2015 року по листопад 2015 року роботодавець щомісячно здійснював відрахування страхових внесків із заробітної плати позивача та сплачував страхові внески за нього.

Також із довідки про доходи від 30.05.2024 №95, яка видана ДП «Шахта №9 «Нововолинська», вбачається, що позивачу у період з лютого 2018 по квітень 2021 року нараховувалася зарплата та сплачувалося ЄСВ (а.с.28).

Таким чином, з наявних у справі письмових доказів вбачається, що за періоди роботи з 15.06.2015 по 03.11.2015 та з 01.02.2018 по 30.04.2021 позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку нараховувалися страхувальником страхові внески, відтак апеляційний суд приходить до висновку, що при перерахунку пенсії у відповідачів були відсутні підстави не зараховувати до спеціального (пільгового) страхового стажу вказані періоди роботи позивача.

Висновки суду першої інстанції про те, що періоди роботи з 15.06.2015 по 02.11.2015 та з 01.02.2018 по 31.03.2021 враховано до пільгового страхового стажу позивача за Списком 1, а тому повторно зарахувати вказані періоди до пільгового страхового стажу у суду немає підстав, колегія суддів вважає помилковими, оскільки відповідачі у відзивах на позовну заяву зазначили, що вказані періоди роботи неможливо зарахувати у зв`язку з відсутністю сплати роботодавцем страхових внесків (ЄСВ).

Водночас суд зазначає, що відсутність за даними системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків за період роботи з 15.06.2015 по 03.11.2015 та з 01.02.2018 по 30.04.2021 у ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» не може бути підставою для незарахування цих періодів до пільгового та страхового стажу при проведенні перерахунку призначеної пенсії позивачу.

Необхідно звернути увагу, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Апеляційний суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для незарахування до пільгового та страхового стажу позивача таких періодів роботи.

Також апелянт просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести його на пенсію за віком на пільгових умовах для здійснення перерахунку пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням даного спеціального (пільгового) страхового стажу та зазначених доходів (заробітної плати) у розмірі, передбаченому ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Згідно витягу з наказу по ВП «Шахта №9 «НВ» ДП «Волиньвугілля» №131 від 28.05.2015 про результати проведення атестації робочих місць, посада, яку обіймав позивач, відноситься до Списку № 1.

З оскаржуваного рішення №55 від 16.05.2024 вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідних 35 років страхового стажу; страховий стаж позивача складає 30 років 03 місяці 03 дні, який враховано (в т.ч. 10 років роботи за Списком 1).

Колегія суддів зазначає, що стаж позивача на підземних роботах за Списком №1 з урахуванням безспірного пільгового стажу (10 років) та з урахуванням періодів роботи з 15.06.2015 по 30.11.2015 у ДП «Шахта №1 «Нововолинська» та з 01.02.2018 по 30.04.2021 у ВП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», становить більше 15 років, тобто умова для обрахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону №345-VI виконується.

За встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн., а за подання апеляційної скарги 1816,80 грн.

Оскільки позов та апеляційна скарга підлягають задоволенню, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві понесені ним судові витрати.

Керуючись ст. 311, ст.315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року у справі № 140/6526/24 в частині відмови у зарахуванні до спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком №1 періодів роботи та отриманих доходів (заробітну плату) ОСОБА_1 з 15.06.2015 по 30.11.2015 та з 01.02.2018 по 30.04.2021 та в частині відмови у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах скасувати та ухвалити в цій частині постанову про задоволення позову.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (пільгового) страхового стажу за Списком №1 періоди роботи та отримані доходи (заробітну плату) з 15.06.2015 по 30.11.2015 та з 01.02.2018 по 30.04.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком на пільгових умовах для здійснення перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням даного спеціального (пільгового) страхового стажу та зазначених доходів (заробітної плати) у розмірі, передбаченому ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 10.05.2024 з урахуванням виплачених сум.

В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2024 року у справі № 140/6526/24 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар