Справа № 260/4131/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/4131/24 пров. № А/857/24283/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у справі № 260/4131/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення м.Ужгород
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїДору Ю.Ю.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у справі № 260/4131/24 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м.Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд.10, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 33 від 01.02.2024 щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплати пенсії із урахуванням заробітної плати за період з 01.07.1995 по 01.06.2000 відповідно до довідки про заробітну плату від 29.11.2021 №2829 виданої ТОВ Золотий урожай Луганськ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із урахуванням заробітної плати за період з 01.07.1995 по 01.06.2000 відповідно до довідки про заробітну плату від 29.11.2021 №2829, виданої ТОВ Золотий урожай Луганськ починаючи з 26.01.2024 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,00 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України " від 15.04.2014 №1207 визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій на тимчасово окупованій території.

Відповідно до зазначеного Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у г. грядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 3 статті 9 зазначеного Закону, є недійсним і не створює правових наслідків.

Також необхідно зазначити, що в межах повноважень визначених п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, здійснити перевірку відомостей, зазначених у довідках не можливо.

Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлявся шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, однак рекомендоване поштове відправлення повернулося неврученим з підстав закінчення терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приведених обставин, позивач вважається повідомленим по розгляд апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч .3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Суд вважав, що у даному конкретному випадку довідка від 29.11.2021 №2829 видана «Общество с ограниченной ответственностью «Золотой урожай Луганск» г. Луганск Луганской Народной Республики (мовою оригіналу) про розмір заробітної плати позивача за період з його роботи протягом 1995-2000 років має братися до уваги відповідачем, проте, жодним чином не легітимізуючи окупаційну владу.

Відтак, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повинно було взяти до уваги інформацію, зазначену у довідці від 29.11.2021 №2829 виданій «Общество с ограниченной ответственностью «Золотой урожай Луганск» Луганской Народной Республики та здійснити позивачу перерахунок його пенсії з урахуванням заробітної плати, вказаної в цій довідці, аби у повному обсязі захистити права позивача на належне пенсійне забезпечення.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області.

26.01.2024 позивач звернувся через веб-портал електронних послуг ПФУ із заявою №87 про перерахунок пенсії шляхом зміни періоду 60 місяців заробітної плати до 01.07.2000, до якої додав довідку про нарахування заробітну плату від 29.11.2021 №2829 видану Обществом с ограниченной ответственностью Золотой урожай Луганск г. Луганск Луганской Народной Республики (мовою оригіналу).

Розглянувши вищезазначену заяву та додані до неї документи, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення №33 від 01.02.2024 року про відмову у перерахунку пенсії. У вказаному рішенні зазначено, що згідно статті 9 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, а будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи наведене, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.

Вважаючи протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 33 від 01.02.2024 позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України від09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IVпенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 27 Закону №1058-IVрозмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25цього Закону.

Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що розмір пенсії кожної особи є індивідуальним, залежить від набутого особою страхового стажу і отримуваної заробітної плати, та обчислюється як добуток осучасненої заробітної плати на коефіцієнт страхового стажу.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, врегульований статтею 40 Закону №1058-IV, згідно з частиною першою якої, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Отож зміст вищезазначеної норми свідчить, що за бажанням пенсіонера при визначенні розміру його пенсії може бути врахована заробітна плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд, набутого до 30 червня 2000 року. При цьому, умовою за якої заробітна плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу враховується при визначенні розміру пенсії є підтвердження довідки про таку заробітну плату первинними документами.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку), затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно абз. 1 та 2 ч.3 п. 2.1 Порядку № 22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З урахуванням приведених положень законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що підставою для проведення розрахунку пенсії згідно ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV на основі довідки про заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу, є підтвердження відомостей про таку заробітну плату додатковою інформацією - первинними чи іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату тим підприємством, де працював заявник, його правонаступником чи архівними установами.

Відсутність на підприємстві первинних документів, на підставі яких можна встановити повноту та достовірність нарахування заробітної плати, потребує застосування окремого механізму визначення розміру заробітної плати, спрямованого на захист прав особи, яка з незалежних від неї причин не може підтвердити розмір своєї заробітної плати для обчислення пенсії.

З матеріалів справи убачається, що з метою врахування при визначенні розміру пенсії заробітної плати, отриманої в період роботи на ТзОВ Золотий урожай Луганськ з 01.07.1995 по 01.06.2000, позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області довідки про заробітну плату за вказаний період від 29.11.2021 №2829, від 29.11.2021 №2830 та від 29.11.2021 №2831, видані "Общество с ограниченной ответственностью Золотой урожай Луганск Луганской Народной Республики".

Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області відмовило ОСОБА_1 у перерахунку його пенсії з урахування заробітної плати, зазначеної у довідках від 29.11.2021 №2829, від 29.11.2021 №2830 та від 29.11.2021 №2831, видані "Общество с ограниченной ответственностью Золотой урожай Луганск Луганской Народной Республики", у зв`язку з тим, що вказані довідки видані органами з територій, які непідконтрольні українській владі.

Надаючи оцінку доводам скаржника щодо здійсненої відмови, колегія суддів зазначає таке.

Україною, відповідно до Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Відповідно до положень статті 1 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

З матеріалів справи вбачається, що довідки від 29.11.2021 №2829, від 29.11.2021 №2830 та від 29.11.2021 №2831 про заробітну плату ОСОБА_1 за період його роботи на ТзОВ Золотий урожай Луганськ з 01.07.1995 по 01.06.2000, видані "Обществом с ограниченной ответственностью Золотой урожай Луганск Луганской Народной Республики".

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" населені пункти Луганської області відносяться до територій, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Положеннями статті 9 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Водночас, згідно із статтею 18 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відтак, суд зазначає, що позивач не може бути позбавлений свого права на належне пенсійне забезпечення через те, що територія де розташована підприємство на якому він працював, визнана тимчасово окупованою територією.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ зазначив: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди. Виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною рішенні від 02 жовтня 2018 року у справі № 569/14531/16-а.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

В спірних правовідносинах позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Позивач, задля підтвердження наявного в нього права на пенсійне забезпечення, у тому розмірі, що він заробив впродовж свого трудового стажу, не має жодних інших варіантів діяти, аніж отримати довідки про розмір його заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 01.06.2000 на ТзОВ Золотий врожай Луганськ у "Общество с ограниченной ответственностью Золотой урожай Луганск Луганской Народной Республики", яке на даний час є органом управління ТзОВ Золотий врожай Луганськ та знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Як вбачається зі змісту вказаних довідок "Общества с ограниченной ответственностью Золотой урожай Луганск Луганской Народной Республики" від 29.11.2021 №2829, від 29.11.2021 №2830 та від 29.11.2021 №2831, останні видані на підставі первинних документів - особових карток по заробітній платі за 1995-2000 роки.

При цьому колегія суддів зазначає, що підстав вважати наведені в довідках "Общества с ограниченной ответственностью Золотой урожай Луганск Луганской Народной Республики" від 29.11.2021 №2829, від 29.11.2021 №2830 та від 29.11.2021 №2831 відомості недостовірними, відповідачем не наведено, інформація про розмір заробітної плати позивача, вказана в цих довідках, відповідачем не спростована в ході розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Щодо неможливості проведення відповідачем перевірки зазначеної в довідках від 29.11.2021 №2829, від 29.11.2021 №2830 та від 29.11.2021 №2831 інформації на її відповідність інформації з первинних документів про нараховану заробітну плату через розташування підприємства на непідконтрольній території, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані доводи не можуть бути підставою для відмови у перерахунку позивачу пенсії з урахуванням вказаних довідок, оскільки за вимогами чинного законодавства, неможливість проведення перевірки не дає підстав для відмови у перерахунку пенсії та врахування довідок про заробітну плату.

При цьому, судом ураховано, що Наказом Міністерства фінансів України, Міністерства соціальної політики України, Міністерства економіки України 20 листопада 2023 року № 648/447-н/17498, Постанова правління Пенсійного фонду України20 листопада 2023 року № 49-1, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08 грудня 2023 р. за № 2139/41195, затверджено Порядок обміну інформацією між Державною податковою службою України, Пенсійним фондом України, Державним центром зайнятості та іншими органами виконавчої влади.

Цей Порядок розроблено з метою визначення механізму обміну інформацією між суб`єктами інформаційних відносин та забезпечення реалізації їх повноважень.

Судом ураховано, що відповідності до вимог Декрету КМ України «Про прибутковий податок з громадян» (який втратив чинність на підставі Закону N 4014-VI ( 4014-17 ) від 04.11.2011) та Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 6 вересня 1996 року N 11-1 ( z0550-96 ) і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 вересня 1996 року за N 550/1576 (яка втратила чинність на підставі Постанови Пенсійного фонду N 1-1 ( z0118-11 ) від 13.01.2011), ТзОВ Золотой урожай Луганск у період 1995-2000 років було платником страхових внесків до Пенсійного фонду України та податковим агентом - платником прибуткового податку з громадян, який забезпечував нарахування, утримання та фактичну сплату страхового внеску та прибуткового податку, нарахованого на суми заробітної плати його працівників та звітувалося по формі 1 ДФ про суми виплаченого доходу та утриманого податку та страхового внеску на користь кожного з працівників.

Як наслідок, податковий орган та орган Пенсійного фонду зобов`язаний був володіти відомостями та звітністю вказаного підприємства -платника по формі 1 ДФ з приводу сум виплачених доходів на користь його працівників, в тому числі і щодо сум утриманого та виплаченого страхового внеску та прибуткового податку з громадян в тому числі і по позивачу, як працівнику вказаного підприємства.

Отож, відповідач не був позбавлений можливості застосувати до спірних правовідносин названий Порядок, Декрет та Інструкцію від 6 вересня 1996 року N 11-1 на предмет перевірки, відображених у довідці про заробітну плату відомостей з приводу заробітної плати позивача з урахуванням даних звітності вказаного платника по формі 1 ДФ або іншої звітності, поданої до податкового органу або до органу пенсійного фонду. Однак, вказаного відповідач не зробив, а відтак не підтвердив належними доказами його припущень з приводу того, що відображені ТзОВ Золотой урожай Луганск у довідці відомості щодо заробітної плати позивача є недостовірними.

При цьому колегія суддів зазначає, що держава не може перекладати тягар доказування на громадян, тим більше в умовах ведення воєнних дій на території, де провадив позивач свою трудову діяльність, позаяк запровадивши механізми справляння, звітності та контролю за справлянням податкових платежів та страхових внесків до державного бюджету та Пенсійного фонду в тому числі і у період з 1995 по 2020 рр, держава зобов`язана була забезпечити зберігання вказаної інформації та використання у необхідних випадках в тому числі і при призначенні пенсії.

З огляду на зазначене суд першої інстанції підставно застосував, до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч .3 ст. 46 Конституції України, відповідно до яких кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей. Відмова суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь особи похилого віку, яка потребує соціального захист.

Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даному конкретному випадку довідка від 29.11.2021 №2829 видана Общество с ограниченной ответственностью Золотой урожай Луганск г. Луганск Луганской Народной Республики (мовою оригіналу) про розмір заробітної плати позивача за період з його роботи протягом 1995-2000 років на має братися до уваги відповідачем, проте, жодним чином не легітимізуючи окупаційну владу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у справі № 260/4131/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос