Справа № 400/7823/24
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

13 січня 2025 р.справа № 400/7823/24
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачіввідповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , відповідач 2: комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач 1), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

2) зобов`язати відповідача 1 розглянути заяву позивача від 10 липня 2024 р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач пояснив, що подав до відповідача 1 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, у зв`язку із тим, що позивач є здобувачем вищої освіти. У відповідь відповідач 1 листом повідомив про те, що для оформлення відстрочки позивач повинен особисто з`явитись до відповідача 1. Позивач вважає, що відповідач 1 допустив протиправну бездіяльність, так як заяву про надання відстрочки по суті не розглянув, а його вимога особисто з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 не ґрунтується на приписах законодавства.

Відповідач 1 подав відзив, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є неналежним відповідачем у справі, так як має статус структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_2 . По суті вимог відповідач 1 пояснив, що позивач клопотав надати йому відстрочку на підставі ст. 23 ч. 2 п. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, натомість надав документи, які підтверджують право на відстрочку на підставі ст. 23 ч. 3 п. 1 цього Закону.

Під час розгляду справи, суд залучив в процесуальному статусі другого відповідача комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач 2).

Відповідач 2 у встановлений судом строк відзиву не подав, з будь-якими заявами або клопотаннями до суду не звертався.

Як передбачено ст. 159 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд не вбачає підстав вважати неподання відповідачем 2 відзиву, як визнання ним позову.

Відповідно до ст. 162 ч. 6 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі наведеної норми, суд розглянув справу на підставі наявних в ній доказів.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

10 липня 2024 р. ОСОБА_1 подав до відповідача 1 заяву, в якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Підставою для надання відстрочки позивач вказав навчання у Придніпровській державній академії будівництва та архітектури з 2023 р. При цьому позивач послався на норми ст. 23 ч. 2 п. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

До заяви позивач долучив копії паспорту та довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, копію тимчасового посвідчення, копію витягу з наказу про зарахування до навчального закладу, довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, копію платіжної інструкції та студентського квитка.

Листом від 25 липня 2024 р. відповідач 1 повідомив ОСОБА_1 , що для розгляду заяви про надання відстрочки йому належить особисто з`явитись до відповідача 1. Також у відповіді вказано, що підставою надання відстрочки позивачем обрано здобуття вищої освіти, але при цьому позивач помилково посилається на ст. 23 ч. 2 п. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини між сторонами склались з приводу належного розгляду заяви позивача про надання йому відстрочки.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 р. № 2102-ІХ, з 5 год. 30 хв. 24 лютого 2022 р. строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Одночасно, ст. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 65/2022 Про загальну мобілізацію, затвердженого Законом України від 3 березня 2022 р. № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Пунктом 56 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок № 560) передбачено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

В свою чергу ст. 23 ч. 3 абз. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлює, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Відповідно до п. 58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (далі - Порядок № 560) за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5. (п. 62 Порядку № 560).

Як визначено п. 60 Порядку № 560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач зі свого боку виконав всі умови Порядку № 560 для початку процедури розгляду питання про надання йому відстрочки, а саме особисто подав відповідну заяву, до якої додав документи, передбачені цим Порядком.

Аргументи відповідача 1 про те, що для оформлення відстрочки позивач повинен особисто з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 суд відхиляє, адже жодна норма Порядку № 560 не вимагає особистої явки військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу для прийняття рішення за такою заявою.

Використане в п. 58 Порядку № 560 формулювання ... особисто подають на ім`я голови комісії… не тотожне за своїм змістом обов`язку особисто прибути (особисто з`явитись), як це помилково тлумачить відповідач 1, а лише означає, що військовозобов`язаний повинен сам подати заяву про надання відстрочки і не може делегувати цей обов`язок (подання заяви) іншій особі, наприклад представнику.

Стосовно помилки позивача у правовій нормі, на підставі якої надається відстрочка, суд зазначає таке.

Як вже наводилось вище, позивач в якості підстави для надання відстрочки послався на здобуття ним вищої освіти та надав документи, які передбачені п. 62 Порядку № 560, але помилково вказав іншу норму - замість вірної ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію вказав ст. 23 ч. 2 п. 1 цього Закону.

Суд виходить з того, що така помилка в правовій нормі ніяк не заважала відповідачу 1 встановити вірну підставу для надання позивачу відстрочки - так, в заяві дослівно процитована ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка передбачає надання відстрочки здобувачам освіти, позивач навів дані щодо навчального закладу, року вступу, вказав реквізити наказу про зарахування та рішення приймальної комісії, долучив документи, передбачені Порядком № 560 для надання відстрочки саме здобувачам освіти, а тому суто формальна технічна помилка з боку позивача щодо посилання на невірну норму Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (на ст. 23 ч. 2 п. 1 Закону замість вірної ст. 23 ч. 3 п. 1), не є тією обставиною, яка об`єктивно унеможливлювала розгляд заяви позивача по суті.

Крім того, відповідач 1 міг і повинен був взяти до уваги, що ст. 23 ч. 2 п. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію взагалі не регулює питання надання відстрочки, а стосується прийняття на військову службу за контрактом деяких категорій осіб, зокрема з інвалідністю.

Таким чином, вся сукупність обставин, а саме текст заяви, додатки до неї, безальтернативно вказували на те, що позивач просить надати йому відстрочку як здобувачу освіти, тобто на підставі ст. 23 ч. 3 п. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суд розцінює відмову відповідача 1 розглянути заяву позивача про надання відстрочки з підстави помилкового визначення норми Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, як надмірний формалізм, який тягне за собою порушення права позивача на належний розгляд його заяви.

Аргументи відповідача 1 на те, що він є неналежним відповідачем 1 справі, суд відхиляє з наступних мотивів.

Стаття 4 ч. 1 п. 7 КАС України дає таке визначення терміну суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже відсутність статусу юридичної особи, на що вказує відповідач 1, не є обставиною, яка унеможливлює пред`явлення позовних вимог до такої особи.

Також відповідач 1 не взяв до уваги приписи п. 58 Порядок № 560, який передбачає, що заява про надання відстрочки подається на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, тобто така заява може бути подана в тому числі і до відділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідач 1 будь-якого рішення за результатами заяви позивача не прийняв, а тому допустив протиправну бездіяльність.

За приписами ст. 7 ч. 3 Закону України Про звернення громадян якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Оскільки розгляд питання про надання військовозобов`язаному відстрочки п. 60 Порядку № 560 віднесено до виключної компетенції комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 , то відповідач 1 мав передати цю заяву цьому органу.

Відповідно до ст. 245 ч. 2 п. 10 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Задля надання позивачу всебічного судового захисту, суд вважає за доцільне зобов`язати відповідача 1 передати заяву позивача про надання відстрочки на розгляд по суті відповідачу 2, з одночасним покладенням на останнього обов`язку розглянути таку заяву і прийняти одне з рішень передбачених п. 60 Порядку № 560.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач поніс судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 1 937 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Згідно з ст. 4 ч. 3 Закону України Про судовий збір, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позов поданий через систему Електронний суд.

Враховуючи заявлені вимоги, позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 968,96 грн.

При цьому, хоча позивачем заявлено 2 вимоги немайнового характеру - визнання бездіяльності відповідача 1 протиправною та зобов`язання його вчинити дії, направлені на розгляд його заяви про надання відстрочки, їх слід розглядати як єдиний спосіб судового захисту.

Так, згідно з ст. 5 ч. 1 п. 4 КАС України, яка визначає способи судового захисту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Цій нормі кореспондують положення ст. 245 ч. 1 п. 4 КАС України, яка передбачає, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання його вчинити певні дії, є єдиним і нерозривним способом судового захисту.

Отже, позивач надмірно сплатив 968,04 грн. судового збору і відповідно до ст. 7 ч. 1 п. 1 Закону України Про судовий збір ця сума може бути повернута судом за клопотанням позивача.

У зв`язку із наведеним, розподіленню підлягає судовий збір в розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Одночасно з позовною заявою, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

На підтвердження таких витрат подані договір про надання правової допомоги від 24 липня 2024 р. № 2407242, акт про надання правової допомоги від 19 серпня 2024 р.

Як слідує з цих документів, представником позивача надані такі правові послуги: консультація клієнта (чотири рази), підготовка, подання позовної заяви та інших процесуальних документів у справі в загальній сумі 20 000 грн.

Як передбачено ст. 134 ч. 2 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ст. 134 ч. 4 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ст. 134 ч. 5 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції, Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

В даному випадку, справа не є складною, обсяг доказів, які надані представником позивача досить обмежений, справа розглянута в спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання, а тому сума витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката не може бути співмірною та пропорційною 20 000 грн., у зв`язку з чим суд проходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, до 1 000 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 10 липня 2024 р. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) передати заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період від 10 липня 2024 р. на розгляд до комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

4. Зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) вчинити дії щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період від 10 липня 2024 р., із прийняттям одного з рішень передбачених п. 60 абз. 3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн. (одна тисяча гривень).

6. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз