Справа № 280/10828/24
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Справа № 280/10828/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром буд. 5, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022; )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057 )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22.11.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - третя особа, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 17.06.2024 №46;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.10.1980 по 28.01.2000 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 11.06.2024;

- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.11.2024 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 05.12.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№53388 від 22.11.2024) та відповіді на відзив (вх.№58281 від 19.12.2024). Зокрема зазначено, що позивач 11.06.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон України №1058-IV). Заява позивача в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області. За результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів відповідачем було прийнято рішення від 17.06.2024 №46 про відмову в призначенні пенсії за віком, яке обґрунтовано відсутністю необхідного страхового стажу та необхідних документів для визначення права на призначення пенсії за віком. Зауважено, що позивачем надано трудову книжку колгоспника, в якій містяться відомості про трудову участь в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання за період 1980-1999 роки. Водночас вказано, що вказані записи в трудовій книжці зроблено у хронологічній послідовності, відсутні ознаки підчисток та підробок, у відповідній графі наведені підставу для внесення відповідних записів, тому посилання відповідача у прийнятому рішенні на відсутність інформації про встановлений мінімум трудової участі позивача у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні не відповідає фактичним обставинам справи. На підставі вищевикладеного вказано, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку із чим прийняв протиправне рішення від 17.06.2024 №46, яке підлягає скасуванню, а тому представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№57523 від 16.12.2024) де, зокрема зазначено, що заява позивача від 11.06.2024 та додані до неї документи в порядку екстериторіальності були розглянуті ГУ ПФУ в Харківській області. За підсумками розгляду вказаної заяви відповідачем було прийнято рішення від 17.06.2024 №46 про відмову позивачу в призначенні пенсії відповідно до частини 1 статті 26 та частини 1 статті 115 Закону України №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно до зазначеного рішення пенсійний вік позивача становить 61 рік при необхідному 60 років, страховий стаж роботи становить 6 років 06 місяців 24 дні при необхідному 30 років. До страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки від 01.10.1980 НОМЕР_2 : з 01.10.1980 по 28.01.2000 у зв`язку з відсутністю кількості вироблених трудоднів та відсутністю довідки про перейменування колгоспу «Таврія» в КСП «Таврія». З огляду на вищенаведене вказано, що ГУ ПФУ в Харківській області здійснювало свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством України, а отже своїми діями права та законні інтереси позивача не порушило. Відтак, підстави для задоволення заявлених позовних вимог повністю відсутні.

Позиція третьої особи відображена у письмових поясненнях щодо позову або відзиву (вх.№59083 від 23.12.2024). Окрім іншого вказано, що 11.06.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України № 1058-VІ до якої було додано паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, посвідчення учасника бойових дій. За результатами розгляду вказаної заяви рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 17.06.2024 №46 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ч. 1 ст. 26, ст. 115 Закону України №1058-VІ в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зауважено, що згідно вимог діючого законодавства період роботи у колгоспах підтверджується відповідними документами (трудова книжка колгоспника, архівні довідки) з зазначенням встановленого колгоспом річного мінімуму трудової участі, результатів його виконання тощо. Водночас зазначено, що у зв`язку з відсутністю кількості вироблених трудоднів та відсутністю довідки про перейменування колгоспу «Таврія» в КСП «Таврія» відповідачем до загального страхового стажу позивача правомірно не зараховано період роботи з 01.10.1980 по 28.01.2000 згідно трудової книжки від 01.10.1980 НОМЕР_2 . Враховуючи вищевикладене відзначено, що відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення від 17.06.2024 №46, відповідно до якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, а тому підстави для задоволення позовних вимог повністю відсутні.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим 09.03.2000 Михайлівським РВ УМВС в Запорізькій області (а.с.11-12).

Відповідно до довідки від 16.10.2024 №2327- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою (а.с.9).

Позивач звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «а» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.19).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 26.03.2024 позивач є учасником бойових дій (а.с.8).

27.02.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-IV.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі Порядок № 22-1), з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи зазначене, заява позивача від 27.02.2023 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області.

За підсумками розгляду заяви від 27.02.2023 відповідачем було прийнято рішення від 06.03.2023 №46 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За результатами розгляду документів до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи з 01.10.1980 по 06.06.1988, з 29.09.1988 по 04.07.1989, з 07.07.1989 по 28.01.2000 згідно трудової книжки від 01.10.1980 НОМЕР_2 в зв`язку з відсутністю кількості вироблених трудоднів та відсутністю довідки про перейменування колгоспу «Таврія» в КСП «Таврія». Стаж за період лютий 1999, квітень-вересень 1999, листопад-грудень 1999 зарахований згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.14).

З метою усунення вказаних відповідачем недоліків позивач звернувся до Державного архіву Запорізької області із заявою в якій просив надати інформацію про реорганізацію колгоспу «Таврія» с. Роздол Михайлівського району Запорізької області та інформацію про кількість вироблених ним трудоднів.

20.10.2023 позивач отримав від Державного архіву Запорізької області архівний витяг про реорганізацію колгоспу «Таврія» с. Роздол Михайлівського району, Запорізької області №05-07/Ч-2144 від 20.10.2023, згідно з яким колгосп «Таврія» був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Таврія» с. Роздол Михайлівського району Запорізької області (а.с.16)

11.06.2024 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком, яка в порядку екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області (а.с.72).

За результатами розгляду заяви відповідачем було прийнято рішення від 17.06.2024 №46 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки від 01.10.1980 НОМЕР_2 : з 01.10.1980 по 28.01.2000 у зв`язку з відсутністю кількості вироблених трудоднів та відсутністю довідки про перейменування колгоспу «Таврія» в КСП «Таврія» (а.с.12 зворотній бік).

Вважаючи рішення відповідача від 17.06.2024 №46 про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним та не погоджуючись із не зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01.10.1980 по 28.01.2000, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачами докази, суд приходить до наступних висновків.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із статтею 26 Закону України №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Пунктом 4 частини першої статті 115 Закону України № 1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Частиною 1 статті 24 Закону України № 1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону України № 1058-IV).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України №1058-ІVнабрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ(далі -Закон України № 1788-ХІІ).

Слід зазначити, що Закон України № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно з пунктом «а» статті 3 Закону України № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 Закону України № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналіз вказаної норми вказує, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі -Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 (далі Положення №310).

Відповідно до пунктів 1, 2 Положень №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Положень №310).

Згідно з пунктом 6 Положень №310, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Положень №310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).

Так, з наданої до матеріалів справи копії оскаржуваного рішення відповідача від 17.06.2024 №46 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, окрім іншого вбачається, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 01.10.1980 по 28.01.2000, згідно записів трудової книжки від 01.10.1980 НОМЕР_2 у зв`язку з відсутністю кількості вироблених трудоднів та відсутністю довідки про перейменування колгоспу «Таврія» в КСП «Таврія».

Дослідивши надану до матеріалів справи копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 01.10.1980, яка видана на ім`я ОСОБА_1 судом встановлено, що вона, зокрема, містить наступні записи:

Розділ «Членство в колгоспі»:

Запис № 1: з 01.10.1980 року прийнятий в члени колгоспу «Таврія» Михайлівського району Запорізької області, відповідно до протоколу №10 від 05.10.1980;

Запис №2-3: з 20.10.1981 по 02.11.1983 рік, служба в рядах Радянської армії, відповідно до військового квитка НОМЕР_5 ;

Запис №4: з 06.06.1988 року звільнений з членів колгоспу «Таврія» Михайлівського району Запорізької області згідно поданої заяви, відповідно до протоколу №6 від 27.05.1988;

Запис №5: з 29.09.1988 року прийнятий до членів колгоспу ім. Чапаєва Михайлівського району Запорізької області електриком, відповідно до протоколу №4 від 12.11.1988;

Запис №6: з 04.07.1989 року вибув з членів колгоспу ім. Чапаєва згідно поданої заяви, відповідно до протоколу №8 від 29.05.1989;

Запис №7: з 07.07.1989 року прийнятий до членів колгоспу «Таврія» Михайлівського району Запорізької області;

Запис №8: з 28.01.2000 року дозволений вихід з КСП « Таврія», згідно поданої заяви, відповідно до рішення загальних зборів №1 від 28.01.2000.

Розділ «Відомості про роботу»:

Запис №1: з 01.10.1980 року, призначений на роботу на посаду тракториста, відповідно до протоколу №10 від 05.10.1980;

Запис №2: з 20.11.1983 року, призначений на посаду шофера, відповідно до протоколу №11 від 25.11.1983;

Запис №3: з 22.05.1985 року, призначений на посаду електрика, відповідно до протоколу №5 від 15.05.1985;

Запис №4: з 07.07.1989 року призначений шофером, відповідно до протоколу №9 від 06.07.1989;

Запис №5: з 20.10.1998 року затверджений єгерем, відповідно до протоколу №8 від 20.10.1998;

Запис №6: з 28.01.2000 року, КСП «Таврія» Михайлівського району Запорізької області ліквідовано, згідно рішення загальних зборів №1 від 28.01.2000.

Разом з тим суд звертає увагу, що на сторінках 18-21 трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 01.10.1980 про трудову участь позивача у громадському господарстві, зокрема, зазначені відроблені трудодні та встановлені мінімуми трудоднів у період з 1980 року по 1999 рік, а саме:

за 1980 рік: 66 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 43;

за 1981 рік: 164 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 160;

за 1983 рік: 12 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 63;

за 1984 рік: 286 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1985 рік: 286 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1986 рік: 279 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1987 рік: 290 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1988 рік: 130 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 90;

за 1989 рік 80 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 75;

за 1989 рік 152 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 150;

за 1989 рік 122 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 120;

за 1990 рік 270 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1991 рік 274 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1992 рік 286 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1993 рік 273 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1994 рік 151 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1995 рік 131 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1996 рік 275 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1997 рік 287 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1998 рік 165 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1999 рік 365 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270;

за 1999 рік 189 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 270.

Суд звертає увагу на те, що вказані записи в трудовій книжці зроблено у хронологічній послідовності, відсутні ознаки підчисток та підробок, у відповідній графі наведені підстави для внесення відповідних записів. Крім того, записи засвідчені підписом відповідальної особи та скріплені печаткою підприємства.

Таким чином суд дійшов висновку, що з наданої позивачем при звернені до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком трудової книжки колгоспника можна встановити встановлений мінімум трудової участі та кількість відпрацьованих вихододнів позивача за період роботи з 1980 року по 2000 рік.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача за спірний період містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому посилання відповідача на відсутність інформації про встановлений мінімум трудової участі позивача у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні не відповідає фактичним обставинам справи.

Крім того, необхідно зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Також, суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.

Щодо відсутності довідки про перейменування колгоспу слід зазначити, що відповідно до положень частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд вважає за необхідне наголосити, що у разі, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірного періоду було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було.

Водночас суд звертає увагу, що позивачем до матеріалів справи надано архівний витяг від 20.10.2023 №05-07/Ч-2144, з якого, окрім іншого вбачається, що колгосп «Таврія» був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Таврія» с. Роздол Михайлівського району Запорізької області (а.с.16).

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.10.1980 по 28.01.2000, а тому оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 17.06.2024 №46 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Отже, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та враховуючи обставини встановлені під час розгляду даної справи, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.10.1980 по 28.01.2000 у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 11.06.2024 щодо призначення йому пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою отримання правової допомоги, позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги № 114/24 від 13.11.2024 з адвокатом Козарик Надією Анатоліївною (а.с.20-21).

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт, складеного та підписаного сторонами 13.11.2024, адвокатом надано наступні послуги правничої допомоги (а.с.22):

- консультація з питання оскарження в судовому порядку рішення ГУ ПФУ в Харківській області - 400 грн;

- підготовка та направлення адвокатських запитів, заяв, клопотань, тощо з порушеного питання, складання адміністративного позову 2600 грн;

- правове супроводження ведення справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції (складання відповіді на відзив, обґрунтування доводів, апеляційної скарги, заперечення, тощо) 2000 грн.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу суду надано квитанцію №1 від 13.11.2024 на загальну суму 5000,00грн (а.с.24).

Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, при вирішенні питання стосовно розподілу витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, суд насамперед звертає увагу на те, що справа даної категорії відповідно до предмету спору є справою незначної складності. Також, судом враховано відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, за даними якого має місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з подібного предмету спору, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Відтак, враховуючи заперечення відповідача та з огляду на характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на правничу допомогу суд дійшов висновку, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу є неспівмірними (завищеними) зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 2000,00грн.

За таких обставин витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як суб`єкта владних повноважень, яким порушено права позивача.

Оскільки позивачем, в силу положень Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачувався, то відповідно розподіл судових витрат в частині судового збору не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром буд. 5, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром буд. 5, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022; ) від 17.06.2024 №46 про відмову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром буд. 5, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) період його роботи з 01.10.1980 по 28.01.2000, у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 11.06.2024 щодо призначення йому пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром буд. 5, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022; ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14.01.2025.

Суддя І.В.Садовий