Справа № 520/12936/24
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 р. № 520/12936/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпусти за період 2022 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпусти за період 2022 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022.

В обґрунтування позову зазначено, що бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпусти за період 2022 року та одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022, є протиправною.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.09.2022 №23 старшого лейтенанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 - 25.09.2022.

27.03.2024 представником позивача направлено адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_2 , в якій він просив надати належним чином завірені копії документів (зокрема, довідку), які підтверджують нараховані та фактично виплачені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суми у зв`язку з виключенням із списків особового складу частини на підставі витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 , із обов`язковим зазначенням: найменування кожної з виплат; розміру нарахованої кожної з виплат у гривневому еквіваленті; розміру фактично виплаченої частки кожної з виплат у гривневому еквіваленті; дати проведення виплати; розрахунок вислуги років із зазначенням календарної та пільгової вислуги років; оновлену довідку заявнику про вартість речового майна, що належить до видачі з зазначенням всіх предметів речового майна за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на рік звільнення заявника 01.01.2022; інформацію чи нараховувалась та чи виплачувались позивачу, одноразова грошова допомога при укладенні першого контракту; грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, в тому числі за минулі роки; грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; одноразова грошова допомога при звільненні; компенсація за неотримане речове майно; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань; одноразова грошова допомога на оздоровлення; копії документів щодо причин та підстав невиплати усіх сум, належних військовослужбовцю при звільненні.

Листом від 04.04.2024 N1573/436 відповідач на запит представника позивача повідомив, що одноразова грошова допомога при укладанні першого контракту позивачу не виплачувалась, так як контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України останнім не укладався.

За період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 (з 25.02.2022 по 25.09.2022) щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась, на підставі п. п.18, 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на час проходження військової служби зазначеним військовослужбовцем), згідно яких під час дії воєнного стану надання військовослужбовцям основних та додаткових відпусток не передбачалось. Грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки вказаному військовослужбовцю не виплачувалась, за відсутністю його волевиявлення у відповідній заяві (рапорті) під час звільнення з військової служби.

Грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій не виплачувалась, так як на день звільнення позивач не набув відповідного статусу учасника бойових дій.

Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби Заявнику не нараховувалась і не виплачувалась, оскільки у відповідності до розділу XXXII Порядку N 260, позивач не відноситься до категорії військовослужбовців, що набули відповідного права.

Так, відповідач зазначив, що згідно п. 4 розділу XXXII зазначеного Порядку N260 особи офіцерського складу, особи рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією набувають право на одноразову грошову допомогу при звільнені з військової служби виключно у випадку звільнення зі служби після прийняття рішення про демобілізацію.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 4 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 15 листопада 1996 року N504/96-ВР Про відпустки (далі Закон N 504/96-ВР), Законом України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі Закон N 3551-XII), Закон України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон N 2011-XII) та Законом України від 21 жовтня 1993 року N 3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі Закон N 3543-XII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону N 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 10-1 Закону N 2011-XII визначено право військовослужбовців на відпустки та порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них.

Згідно з пунктом восьмим статті 10-1 Закону N 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки.

Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Відповідно до абз.1-2 пункту чотирнадцятого статті 10-1 Закону N 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац третій пункту чотирнадцятого статті 10-1 Закону N 2011-XII).

Відповідно до пунктів сімнадцятого, вісімнадцятого статті 10-1 Закону N 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно з пунктом дев`ятнадцятим статті 10-1 Закону N 2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів (абзац перший пункту двадцять першого статті 10-1 Закону N 2011-XII).

Статтею 1 Закону N 3543-XII визначено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до пункту чотирнадцятого статті 10-1 Закону N 2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Зазначена позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.05.2019 по справі N 620/4218/18. Зокрема, у випадку звільнення військовослужбовця, йому виплачується компенсація за всі невикористанні ним відпустки, передбаченні ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При цьому право на отримання таких виплат не обмежується будь - яким строком.

Суд зазначає, що припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; грошова компенсація відпустки особі.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року N 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за N 745/32197 (далі - Наказ N 260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року №640/21771/20 зазначив, що у наступному календарному році, в тому числі, і за умови, що він є роком звільнення, військовослужбовці мають право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, незалежно від часу набуття права на такі відпустки, оскільки відпустки за попередні роки, також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з військовослужбовцями, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З урахуванням викладеного, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону N 3551-XII за 2022 рік.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, у зв`язку з чим, належним способом захисту буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Щодо позовних вимог в частині визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 N 460 затверджені Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією.

Згідно з пунктом 4 розділу XXXII Порядку особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року N 460.

Пунктами 1 та 4 Порядку 460 та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

В обґрунтування заперечень проти позовних вимог, відповідач у відзиві посилається на положення пункту 4 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 N 260, відповідно до якого особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком N 460.

Суд зазначає, що абз.7 пункту 2 статті 15 Закону N 2011-XII (у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби) передбачено, що умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 4 розділу XXXII Порядку N 260 так само вказує на необхідність застосування при виплаті одноразової грошової допомоги положень Порядку N 460.

При цьому пункт 1 Порядку N 460 у первісній редакції передбачав, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі -військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2022 N 58 внесені зміни до пункту 1 Порядку N 460, а саме - після слів "звільняються із служби" виключено словосполучення "після прийняття рішення про демобілізацію".

У пункті 1 Порядку N 460 міститься спеціальна норма щодо положень пункту 4 розділу XXXII Порядку N 260 (які є загальною нормою) в частині визначення порядку та умов виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні.

Вказана норма (пункт 1 Порядку N 460) має перевагу над загальною (пункт 4 розділу XXXII Порядку N 260) нормою.

При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 120/1196/19-а.

До того ж, з урахуванням змін, внесених до спеціальної норми (пункту 1 Порядку N460) постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2022 N 58, таку спеціальну норму слід вважати прийнятою пізніше, аніж загальна норма (пункт 4 розділу XXXII Порядку N 260).

З урахуванням наведеного, з 01.02.2022 (дати набрання чинності змінами, внесеними до пункту 1 Порядку N 460 постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.2022 N58) Порядок N460, який є спеціальним нормативно-правовим актом в частині визначення порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, не містить такої умови для її нарахування та сплати на користь військовослужбовця, як прийняття рішення про демобілізацію.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за спірний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі приписів Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпусти за період 2022 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпусти за період 2022 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25.09.2022.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 січня 2025 року.

Суддя Н.А. Полях