Справа № 600/4469/24-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4469/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій від 04.06.2024 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 страхову виплату у сумі 1702500 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є членом сім`ї ОСОБА_4 , який працював водієм виїзної бригади у ОКНП «Чернівецький обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із інфікуванням гострою респіраторною хворобою Covid-19, спричиненою короновірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків. Крім того, позивач відмітив, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» визначено поширення на водіїв права на обов`язкове страхування як медичним працівникам. Позивач стверджує, що відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» має право на страхову виплату, у зв`язку із смертю батька, як медичного працівника, у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Однак, відповідачем відмовлено у здійсненні вказаної виплати з підстав того, що водії бригад екстреної медичної допомоги не відносяться до медичних працівників. Позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку із чим просив задовольнити позов.

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти задоволення позову та зазначає про безпідставність позовних вимог. Відповідач вказує, що посада водія виїзної бригади екстреної медичної допомоги не належить до переліку медичних працівників, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для здійснення страхових виплат, передбачених Законом №1645-ІІІ та Постановою КМУ від 17.06.2020 №498, у разі смерті таких працівників, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Відповідач стверджує, що ч.4 ст.11 Закону №5081-VI визначено чіткий перелік прав, які поширюються на водіїв бригад екстреної медичної допомоги, однак норми цієї статті не передбачають надання страхових виплат, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 498, що виплачуються у разі смерті медичних працівників. Також відповідач зазначив, що у зв`язку із смертю ОСОБА_4 внаслідок нещасного випадку на виробництві, членів сім`ї померлого, а саме дружину, було забезпечено страховими виплатами, які передбачені Законом №1105-ХІV, що відповідає положенням ст.11 Закону №5081-VI. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю з його батьком - ОСОБА_4 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 498, що додатково підтверджує правомірність оскаржуваного рішення. Враховуючи вищенаведене, відповідач заперечує проти заявлених позивачем вимог та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Рух справи у суді

11.10.2024 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та виклику сторін.

18.10.2024 р. від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.10.2024 р. вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 11.11.2024 р.

11.11.2024 р. у підготовче судове засідання з`явився представник відповідача. Представник позивача не заявився, однак надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. За результатами підготовчого засідання закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.11.2024 року.

У судове засідання 16.12.2021 р. з`явились представники позивача та відповідача. Треті особи в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, направили клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Розгляд справи відкладено до 02.12.2024 р. на підставі клопотання представника позивача, у зв`язку із необхідністю подання додаткових доказів по справі.

У судове засідання 02.12.2024 р. з`явились представники позивача та відповідача. Треті особи в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи. За результатами розгляду справи по суті представник позивача підтримав заявлений позов, в той час як представник відповідача заперечував проти його задоволення. На підставі заяв учасників справи, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

13.05.2021 р. складено акт соціального розслідування випадку гострого професійного захворювання ОСОБА_4 , що стався 15.02.2021 р. та призвів до смертельного наслідку ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-15).

Згідно свідоцтва Серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 . (а.с. 7).

27.05.2023 р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати одноразової допомоги, як сину померлого внаслідок захворювання короновірусною хворобою (COVID-19). Однак, згідно листа від 04.06.2024 р. відмовлено позивачу у виплаті одноразової допомоги, у зв`язку із тим, що посада водія виїзної бригади екстреної медичної допомоги не належить до переліку медичних працівників. З вказаних підстав відповідач зазначив, що відсутні правові підстави для здійснення страхових виплат, передбачених Законом №1645-ІІІ та Постановою КМУ від 17.06.2020 №498, у разі смерті таких працівників, оскільки це не передбачено чинним законодавством. (а.с. 8-9).

До матеріалів справи додано постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.07.2021 р. та 11.03.2024 р. про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 (дружині ОСОБА_4 ) у зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_4 в сумі 227000 грн та одноразову страхову виплату в сумі 45400 грн, а також призначено щомісячну страхову виплату в сумі 20792,04 гривень. (а.с. 52-53).

Матеріали справи містять копію рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.04.2023 р. по справі №725/6125/22, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції в Чернівецькій області Фонду соціального страхування України про стягнення страхових виплат. (а.с. 16-19).

Також матеріали справи містять копію рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.01.2024 р. №725/6288/23, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про стягнення страхових виплат. (а.с. 60-61).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11.04.2024 р. по справі №725/6288/23 рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.01.2024 р. №725/6288/23 скасовано, а провадження по справі закрито, оскільки розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. (а.с. 62-65).

До матеріалів справи додатково додано заяву від 27.05.2024 р., яка направлялась пенсійному органу з відомостями щодо складу сім`ї ОСОБА_4 та свідоцтва про народження ОСОБА_2 , а також свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 110-111).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про екстрену медичну допомогу» від 05 липня 2012 року № 5081-VI (далі - Закон №5081-VI), (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) медичні працівники системи екстреної медичної допомоги мають право на: підвищені посадові оклади, надбавки за особливий характер праці, за особливі умови праці, доплати за науковий ступінь, за почесні звання, а також за вислугу років залежно від стажу роботи в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, інші надбавки і доплати, премії і винагороди, розмір та порядок встановлення яких для державних і комунальних закладів охорони здоров`я визначаються Кабінетом Міністрів України; матеріальну допомогу для оздоровлення під час надання щорічної відпустки у розмірі одного посадового окладу та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного посадового окладу, які встановлюються для державних і комунальних закладів охорони здоров`я у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; соціальні пільги та гарантії, передбачені законодавством про аварійно-рятувальні служби, у випадках, встановлених Кабінетом Міністрів України; страхування, яке обов`язково забезпечується у порядку, визначеному законом; безоплатне забезпечення робочим одягом єдиного зразка у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 11 Закону №5081-VI передбачені в цій частині права, крім права на доплату за науковий ступінь, поширюються також на водіїв бригад екстреної медичної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 р. №1645 -ІІІ (далі - Закон №1645 -ІІІ) захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Однак, ч. 2 ст. 39 Закону №1645 -ІІІ регулює питання страхових виплат медичних працівників. Держава забезпечує страхові виплати в таких розмірах медичним працівникам закладів охорони здоров`я, зокрема, у разі смерті працівника - у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Закону №1645-ІІІ у разі настання обставин, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, страхова виплата призначається і виплачується разово та в рівних частинах членам сім`ї, батькам та утриманцям померлого працівника протягом одного місяця з дня виникнення права на страхову виплату. Члени сім`ї та батьки померлого працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 498 затверджено Порядок здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів (далі - Постанова №498).

Відповідно до п. 1 Постанови №498 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм надання Фондом соціального страхування України (далі - Фонд) страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", а також розміри таких страхових виплат.

Дія цього Порядку також поширюється на студентів-медиків V і VI курсів та інтернів, допущених до роботи відповідно до вимог статті 24 Кодексу законів про працю України, у разі залучення їх до боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, державними і комунальними закладами охорони здоров`я.

Згідно з п. 3 Постанови №498 у разі смерті медичного працівника, що настала внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, членам сім`ї, батькам, утриманцям померлого медичного працівника (далі - особи, які мають право на виплату) проводиться виплата в розмірі 750-кратного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Члени сім`ї та батьки померлого медичного працівника визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

Утриманцями померлого медичного працівника, які мають право на виплату, відповідно до цього Порядку є: діти, на утримання яких померлий медичний працівник виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого медичного працівника, але мають на це право відповідно до законодавства.

У разі відсутності документів, що підтверджують належність до складу сім`ї померлого медичного працівника або перебування на його утриманні, статус члена сім`ї або факт утримання встановлюється в судовому порядку.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок його інфікування гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, під час виконання професійних обов`язків, перебуваючи на посаді водія бригади екстреної медичної допомоги.

27.05.2023 р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати одноразової допомоги, як сину померлого внаслідок захворювання короновірусною хворобою (COVID-19). Однак, згідно листа від 04.06.2024 р. відмовлено позивачу у виплаті одноразової допомоги, у зв`язку із тим, що посада водія виїзної бригади екстреної медичної допомоги не належить до переліку медичних працівників. З вказаних підстав відповідач зазначив, що відсутні правові підстави для здійснення страхових виплат, передбачених Законом №1645-ІІІ та Постановою КМУ від 17.06.2020 №498, у разі смерті таких працівників, оскільки це не передбачено чинним законодавством.

Таким чином, у даний правовідносинах є спірним питання чи розповсюджувалась виплата, передбачена п. 2 ч. 2 ст. 39 Закону №1645-ІІІ та п. 3 Постанови №498, на посади водія бригади екстреної медичної допомоги.

Суд звертає увагу, що водії бригад екстреної медичної допомоги, відповідно до абз 7. ч. 4 ст. 11 Закону №5081-VI, зокрема, мають право на страхування, яке обов`язково забезпечується у порядку, визначеному законом.

Таким чином, на водіїв бригад екстреної медичної допомоги поширюються гарантії обов`язкового страхування, яке забезпечується у порядку, визначеному законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV від 23.09.1999 р.

Тобто, порядок визначення гарантій обов`язкового страхування водіїв бригад екстреної медичної допомоги визначається Законом №1105-XIV.

На підставі матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання вимог Закону №1105-XIV відповідачем прийнято постанови від 06.07.2021 р. та 11.03.2024 р. про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 (дружині ОСОБА_4 ) у зв`язку із смертю потерпілого ОСОБА_4 в сумі 227000 грн та одноразову страхову виплату в сумі 45400 грн, а також призначено щомісячну страхову виплату в сумі 20792,04 гривень.

Таким чином, суд встановив, що відповідачем забезпечено право члена сім`ї водія бригади екстреної медичної допомоги ОСОБА_4 на гарантії, передбачені абз. 7 ч. 4 ст. 11 Закону №5081-VI.

Що стосується виплат, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 39 Закону №1645-ІІІ та п. 3 Постанови №498, суд зазначає наступне.

Частина 2 ст. 39 Закону №1645 - ІІІ визначає, що держава забезпечує страхові виплати в таких розмірах медичним працівникам закладів охорони здоров`я: 1) у разі встановлення групи інвалідності внаслідок захворювання на коронавірусну хворобу (COVID-19) протягом одного року з дня захворювання, за умови, що таке захворювання пов`язане з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, - залежно від встановленої працівнику групи інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності, але не менше 300-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено групу інвалідності; 2) у разі смерті працівника - у 750-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Розмір та порядок здійснення страхових виплат, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою № 498 визначає механізм надання страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених ст. 39 Закону №1645 - ІІІ, а також розміри таких страхових виплат.

При цьому, у вказаній Постанові №498 визначено, що дія цього Порядку, окрім медичних працівників, також поширюється на студентів-медиків V і VI курсів та інтернів, допущених до роботи відповідно до вимог статті 24 Кодексу законів про працю України, у разі залучення їх до боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, державними і комунальними закладами охорони здоров`я.

Згідно із ч. 8 ст. 39 Закону №1645 - ІІІ для цілей цієї статті медичними працівниками (працівниками) закладів охорони здоров`я є: медичні працівники закладів охорони здоров`я всіх форм власності, наймані медичні працівники фізичних осіб - підприємців, які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, а також фізичні особи - підприємці, які одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики і безпосередньо надають медичну допомогу.

Таким чином, на виконання положень ч.2 ст. 39 Закону №1645 - ІІІ було прийнято Постанову №498, яка містить вичерпний перелік осіб, на який поширюється її дія, однак у вказаному переліку не має водіїв бригад екстреної медичної допомоги.

Отже, суд вважає, що нормативно-правовим актом, який реалізує право водіїв бригад екстреної медичної допомоги та членів їх сімей на обов`язкові страхові виплати у спірних правовідносинах, є Закон №1105-XIV, а положення п. 2 ч. 2 ст. 39 Закону №1645-ІІІ та п. 3 Постанови №498 не поширюються на вказаних осіб.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно зі ст.74 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 №2801-XII відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам, а саме: професіонали з повною вищою медичною освітою, які закінчили вищі заклади медичної освіти, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я, затверджених наказом МОЗ від 28.10.2002 №385; спеціалісти з неповною вищою медичною освітою, які закінчили вищі заклади медичної освіти. Номенклатура спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою наведена у додатку 1 до пункту 1.6 Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою, затверджена наказом від 23.11.2007 №742; особи з повною та неповною вищою (немедичною) освітою, які допущені до медичної діяльності на посадах лікарів та середнього медичного персоналу згідно з Переліком вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю, затвердженим наказом МОЗ від 25.12.1992 №195.

Суд зауважує, що посада водія виїзної бригади екстреної медичної допомоги не належить до переліку медичних працівників, а тому і немає підстав для виплати страхових виплат визначених ч.2 ст. 39 Закону №1645 - ІІІ та п. 3 Постанови №498.

Що стосується доводів відповідача про не доведення позивачем факту проживання однією сім`єю з його батьком - ОСОБА_4 , відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 498, суд не надає оцінку вказаним доводам, оскільки вказана обставина не була підставою для відмови у листі від 04.06.2024 року, а тому виходить за межі спірних правовідносин та оскаржуваного рішення.

Щодо посилання позивача на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.04.2023 р. по справі №725/6125/22, суд оцінює критично, оскільки вказаним рішенням по суті відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції в Чернівецькій області Фонду соціального страхування України про стягнення страхових виплат.

Представником відповідача додано рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.01.2024 р. №725/6288/23, яким відмовлено в задоволенні ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про стягнення страхових виплат. Однак, постановою Чернівецького апеляційного суду від 11.04.2024 р. по справі №725/6288/23 рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.01.2024 р. №725/6288/23 скасовано, а провадження по справі закрито, оскільки розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. (а.с. 62-65).

Таким чином, адміністративний суд уповноважений відповідно до предметної юрисдикції вирішувати вказаний спір.

На підставі вище встановленого суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій, оформлене у вигляді листа від 04.06.2024 року, прийнято правомірно та на законних підставах.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач довів належними засобами доказування обґрунтованість рішення від 04.06.2024 року, в той час як позивачем не доведено обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги.

У зв`язку із зазначеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки відповідач не поніс відповідні витрати з розглядом справи, суд не вирішує питання про їх стягнення.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, м.Чернівці, площа Центральна, 3, ).

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя Т.М. Брезіна