Справа № 420/22485/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивачка звернулася з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 18.06.2024 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 18.06.2024 року у сумі 176 357 гривень 40 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 18.06.2024 року по індексації грошового забезпечення вона має право на середній заробіток у сумі 176 357,40 грн.

Відповідач подав відзив, у якому зазначив, що спірні правовідносини щодо стягнення середнього грошового забезпечення вже були предметом розгляду в адміністративній справі № 420/14845/23. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України. Також зазначив про відмову у задоволенні позову.

Окрім того, у відзиві відповідач просив розглядати справу у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 06.08.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

З приводу заявленого у відзиві клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін суд зазначає наступне.

Відповідно до чч. 5, 6 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Із урахуванням того, що відповідачем не наведено обставин, які б свідчили про складність справи і неможливості її розгляду без проведення судового засідання, клопотання задоволенню не підлягає.

Щодо закриття провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд закриває провадження у справі.

Зазначаючи про наявність підстав для закриття провадження відповідач посилається на рішення суду в адміністративній справі № 420/14845/23.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року у справі № 420/14845/23, яке набрало законної сили, вирішено:

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 16.09.2021 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 16.09.2021 року включно у розмірі 34710,21 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Зі змісту рішення суду в адміністративній справі №420/14845/23 вбачається, що предметом спору був середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 16.09.2021 року за несвоєчасно виплачені: компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки; індексацію грошового забезпечення, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січня 2008 року, за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.

Предметом спірних правовідносин у цій справі є середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 18.06.2024 року за несвоєчасно виплачені суми індексації різниці за період з 01.03.2018 року по 15.03.2021 року.

З огляду на те, що середнє грошове забезпечення, яке є предметом розгляду у цій справі, заявлене за затримку розрахунку при звільненні за інший вид виплати та відповідно на іншу суму невиплаченого грошового забезпечення, підстави для закриття провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України відсутні, оскільки ці правовідносини не були предметом судового розгляду.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №49 від 15.03.2021 року старшину ОСОБА_1 , головного сержанта роти зв`язку батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, виключено зі списків особового складу та з усіх видів забезпечення з 15.03.2021 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 року у справі №420/11641/21, яке набрало законної сили, вирішено:

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2014 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

18.11.2022 року на виконання рішення суду відповідач виплатив позивачці грошові суми.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №420/17385/22, вирішено:

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року та лютого 2018 року як місяців, за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січня 2008 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2023 року у справі № 420/17385/22 постановлено:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Одеського кружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року по справі №420/17385/22 змінити, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

01.06.2023 року на виконання судових рішень із позивачкою проведено розрахунки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року у справі №420/14845/23, яке набрало законної сили, вирішено:

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 16.09.2021 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 16.09.2021 року включно у розмірі 34 710,21 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Таким чином, право на отримання середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 16.09.2021 року включно позивачка реалізувала.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 року у справі №420/14841/23 вирішено:

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 01.04.2018 року та з 01.11.2018 року по 15.03.2021 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 01.04.2018 року та з 01.11.2018 року по 15.03.2021 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023 року у справі № 420/14841/23 постановлено:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2023р. скасувати в частині відмови.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення 4138,07 грн. в місяць у загальній сумі 122 139,81 грн. за період з 1.03.2018р. по 1.04.2018р. та з 1.11.2018р. по 15.03.2021р. включно відповідно до приписів абз. 4,6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004р. №44.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

19.06.2024 року на виконання судових рішень у справі №420/14841/23 позивачці виплачено індексацію - різницю грошового забезпечення у загальній сумі 98 281,14 грн за період з 1.03.2018р. по 1.04.2018р. та з 1.11.2018р. по 15.03.2021р. включно.

У цій справі, позивачка зазначає про затримку розрахунку при звільненні у 1191 день за період з 16.03.2021 до 18.06.2024 включно.

Водночас, суд зазначає, що середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку вже вирішено у судовому порядку за період з 16.03.2021 до 16.09.2021, тому періодом затримки може бути у цьому спорі лише період з 17.09.2021 до 18.06.2024.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, оцінивши надані докази та приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Спір у цій справі, на думку позивачки, виник у зв`язку із бездіяльністю відповідача щодо виплати на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, внаслідок несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення.

Позивачка зазначає, що оскільки її було виключено зі списків особового складу 15.03.2021 року, а крайню виплату відповідачем здійснено 19.06.2024 року, то відповідачем затримано розрахунок з 16.03.2021 року до 18.06.2024 року на 1191 день, що є протиправною бездіяльністю.

Посилаючись на правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22 та Постанові Верховного Суду від 09 березня 2023 року у справі №520/899/21, позивачка здійснила розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, який, на її думку, становить 176 357,40 грн.

Разом із тим, позивачка жодним чином не враховує, що вже скористалась правом на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за той же самий період, але по іншим нарахуванням грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтями 116, 117 КЗпП України, в редакції на момент звільнення позивачки з військової служби, було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В свою чергу, статтею 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року, яка діяла на момент виплати позивачці індексації грошового забезпечення та на момент звернення позивачки до суду, за затримку виплати якої позивачка і просить нарахувати середній заробіток, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вищенаведені приписи діючого законодавства свідчать про наявність права у позивачки на отримання компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні у вигляді середнього заробітку.

Суд зазначає, що таким правом позивачка скористалась і на її користь вже стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 16.09.2021 року включно у розмірі 34 710,21 грн.

Таким чином, право на отримання середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.03.2021 року по 16.09.2021 року включно позивачка реалізувала та отримала кошти за затримку розрахунку.

На думку суду, подальший перерахунок її грошового забезпечення внаслідок зміни його складових на підставі рішення суду не є підставою для перерахунку вже стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не є заробітною платою, а має компенсаційний характер моральної та матеріальної шкоди для звільненого працівника та як санкції для роботодавця за несвоєчасний розрахунок.

Наявність в подальшому інших спорів між сторонами та проведення перерахунків грошового забезпечення за їх наслідками не є підставою для повторного перерахунку та стягнення середнього заробітку за час затримки нових нарахувань та подальшого розрахунку, оскільки таке право вже позивачкою реалізовано.

Крім того, такий перерахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку не передбачений жодною нормою права і його необхідність не витікає з аналізу вищенаведених норм права, що врегульовують такі правовідносини.

Суд зазначає, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не може бути способом заробітку звільненого працівника внаслідок перерахунку грошового забезпечення.

Згідно правової позиції ВП Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи наведені положення, зокрема, ч. 2 ст. 117 КЗпП України, які не зазнали змін у цій частині, дійшла висновку, що суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач, та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності ВП ВС вказано на те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Щодо абз. 2 ч. 2 ст. 117 КЗпП України в частині визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні органом, який виносить рішення по суті спору, у разі, якщо спір вирішено на користь працівника частково, ВП ВС вказувала на те, що таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

При цьому, ВП ВС наголошувалось, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У вказаних справах Верховним Судом також зазначено, що відповідно до принципу співмірності, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив роботодавець працівнику при звільненні.

З огляду на наведені мотиви суд вважає, що стягнення середнього заробітку за час затримки, передбачене ч. 2 ст.117 КЗпП необхідно розраховувати із принципів розумності, справедливості та пропорційності, а оскільки такі принципи відшкодування вже були враховані судом у справі №420/14845/23 і позивачка скористалась своїм правом на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то підстав для повторного застосування ст. 117 КЗПП України у цій справі суд не вбачає та відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 241-246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

.