Справа № 160/16097/24
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2025 року м. Дніпросправа № 160/16097/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 року в адміністративній справі №160/16097/24 (головуючий суддя І-ї інстанції Конєва С.О.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення №1 від 28.05.2024 року, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії відповідача про відмову позивачеві у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом від 28 травня 2024 року №1;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період позивачеві на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Одночасно із позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 та його відділам, в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо переміщення/призову/мобілізаційних заходів позивача до навчального центру та/або військової частини, з метою проходження ним військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі щодо оскарження рішення про відмову від надання відстрочки від призову на військову службу та зобов`язання прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Вказану заяву позивач обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним; до вирішення справи по суті в суді оскаржувана постанова може бути виконана у повному обсязі, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого права та законні інтереси позивача будуть порушені, оскільки за своєю правовою природою мобілізація особи супроводжується в тому числі виданням відповідного наказу, який є актом індивідуальної дії, і по усталеній судовій практиці не підлягає оскарженню, оскільки є реалізованим, тобто, у разі винесення такого наказу щодо ОСОБА_1 , останній набуде статусу військовослужбовця і будь-яке рішення за поданою позовною заявою не поновить його право на відстрочку, оскільки він вже перебуватиме на військовій службі і його звільнення з неї буде врегульовано іншими нормами законодавства, а тому заявник просить застосувати заходи забезпечення позову на підставі статей 150, 151-154 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №160/16097/24 відмовлено (а.с.74-75).

Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне визначення судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняте нове рішення про задоволення поданої ним заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду є необґрунтованою оскільки не прийняття рішення щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого права та законні інтереси позивача будуть порушенні.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія паспорту позивача, копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.06.1998 року (а.с.20-24, 27).

ОСОБА_2 (син позивача) проходив військову службу на посаді стрільця-зенітника зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетного артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_2 та під час ведення бойових дій поблизу н.п. Бахмутське Донецької області 29.12.2022 року зник безвісти, що підтверджується копією сповіщення сім`ї №19 від 07.08.2023 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 та копією витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №9 від 02.05.2024 року (а.с.28-29).

Надалі, 27.05.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому відстрочки на підставі пункту 4 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та просив розглянути його заяву і оформити йому у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. При цьому, до заяви позивач долучив нотаріально засвідчені копії паспорта, РНОКПП, свідоцтва про одруження, свідоцтва про народження сина, копію сповіщення сім`ї №19 про зникнення безвісти під час ведення бойових дій його сина - ОСОБА_2 та копію відповідного витягу з Єдиного реєстру осіб зниклих безвісти за особливих обставин про що свідчить зміст згаданої копії заяви (а.с.30).

Повідомленням від 29.05.2024 року відповідачем було відмовлено позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період згідно протоколу від 28 травня 2024 року № 1 комісії з причин відсутності документів, передбачених додатком 5 Порядку №560 від 16.05.2024 року, а саме: рішення суду про визнання особи зниклої безвісти за особливих обставин (а.с.31).

Наведене рішення про відмову позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлене протоколом від 28 травня 2024 року №1, яке оскаржується по справі.

Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову згідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи з таких підстав, а саме:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом якого він звернувся або має намір звернутися до суду;

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю частина перша, друга статті 150 вказаного наведеного Кодексу.

За приписами пункту 2 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено, зокрема, встановленням заборони відповідача вчинити певні дії.

У відповідності до вимог частини першої, частини п`ятої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

При цьому, відповідно до абз.2 пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, заява заявника про забезпечення позову, а також і додані до даної заяви докази не містять посилань на конкретні обставини, що свідчать про наявність обставин, що можуть ускладнити в майбутньому поновлення порушених (оспорюваних) прав та інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду.

Окрім того, зі змісту адміністративного позову та заяви про забезпечення позову вбачалось, що підставою для звернення позивача до суду є, зокрема, прийняття відповідачем протиправного, на думку позивача, рішення, оформленого протоколом від 28 травня 2024 року №1, про відмову в наданні позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що підлягає скасуванню.

Як встановлено судом першої інстанції, в адміністративних справах з приводу оскарження правового акта індивідуальної дії, в даному випадку, рішення №1 від 28 травня 2024 року про відмову в наданні позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, забезпечуючи такий позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії, пов`язані з мобілізацією позивача, судом фактично ухвалюється рішення в цій частині без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є неприпустимим.

Отже, заявником не доведено обґрунтованими доказами існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення по адміністративній справі, або, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявності у даній адміністративній справі хоча б однієї з вичерпного переліку підстав, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України та не надано відповідних доказів на підтвердження існування небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цій справі для постановлення судом ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в адміністративній справі №160/16097/24 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в адміністративній справі №160/16097/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складання повного тексту постанови.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко