Справа № 946/8639/24
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/8639/24
Провадження № 2-а/946/12/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

24.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1/9763 від 24.09.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він не відмовлявся від отримання повістки, проходить ВЛК по направленню ТЦК.

28.10.2024 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 надав відзив, у якому зазначив, що з вимогами позовної заяви не згодні та зазначив, що 15 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено на адресу до Саф?янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області розпорядження N?4/7752 від 15.08.2024 року разом з повісткою про виклик ОСОБА_1 , на 21.08.2024 року о 09.00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 30 серпня 2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов лист N? 23-05/1406 від 23.08.2024 року на підставі якого старостою Озернянського старостинського округу Саф?янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської повідомлено військовозобов`язаного ОСОБА_1 про необхідність прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_5 на 21.08.2024 року о 09.00 год., за результатами оповіщення повідомлено, що позивач відмовився отримати повістку, про що складено Акт про відмову військовозобов`язаного у отриманні повістки від 23.08.2024. Вважає, що позивач відмовляючись від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 21.08.2024р. о 09.00 порушив правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. На підставі приписів ч.3 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідач звернувся до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області щодо виявлення та доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 , як такого, що вчинив адміністративне правопорушення за ст.210 КУпАП. Таким чином, доставлений 18.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 співробітниками Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, за ст.210 КУпАП - порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Під час складення протоколу N?399 від 18.09.2024 р. позивач жодних зауважень, заперечень, пояснень не надавав. 24.09.2024 року ТВО начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянуто адміністративну справу про адміністративне правопорушення, скоєне ОСОБА_1 , та винесено постанову по справі від 24.09.2024 року N?1/9763, яка була направлена засобами «Укрпошта». В адміністративному позові ОСОБА_1 зазначає, що адміністративна справа 24.09.2024 року була розглянута без його участі з поважних причин, оскільки він за направленням ІНФОРМАЦІЯ_3 проходив військово-лікарську комісію та надав в додаток до позову направлення ІНФОРМАЦІЯ_3 та ЕПІКРІЗ N?2853/1, виданий КНП ООМЦПЗ, однак надані позивачем документи в обґрунтування поважності причин його відсутності при розгляді адміністративної справи та посилання на протиправне рішення прийняте TBO начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 при розгляді адміністративної справи 24.09.2024 року та винесенні постанови по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 є безпідставними та жодним чином не доводять правомірність його дій, оскільки направлення на проходження військово-лікарської комісії позивач отримав 19.09.2024 року, тобто вже після вчинення адміністративного правопорушення (не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці 21.09.2024 року о 09.00 год.), а ЕПІКРІЗОМ N?2853/1 ОСОБА_1 був госпіталізований по направленню ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебував в КНП ООМЦПЗ з 02.10.2024 по 07.10.2024. Вищезазначене свідчить лише про те, що позивач 24.09.2024 року не перебував в лікарні під наглядом лікарів та без поважних на то причин не був присутній на розгляді адміністративної справи та не скористався правом надати пояснення при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення N?1/9763 від 24.09.2024 року. Таким чином, вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення N?1/9763 від 24.09.2024 року винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно позивача в межах повноважень, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, враховуючи право особи на участь у процесі. З урахуванням викладеного, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Також позивач надав до суду відповідь на відзив та зазначив, що повістку щодо прибуття 21.08.2024 року в ІНФОРМАЦІЯ_7 він не отримував, оскільки його не було вдома за адресою: АДРЕСА_1 , дізнався про повістку тільки наприкінці серпня 2024, ходив до адміністративної будівлі старости села Озерне, але ніхто йому там повістку не надавав. 18.09.2024 року поліція доставила його до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де сказали щоб він підписав документ і його відпустять до дому, цим документом був протокол N?399 про адміністративне правопорушення, через те, що він мало освітній і має психічні розлади, що підтверджується Епікрізом N?2853/1, він не розумів що підписав і йому ніхто не надавав роз`яснення. Також він не надав пояснення в протоколі оскільки є мало освітнім. 12.10.2024 року постанову N?1/9763 отримав «Укрпоштою». Щодо знаходження в КНП ООМПЦПЗ з 02.10.2024 по 07.10.2024, зазначив, що раніше не міг виїхати до міста Одеса до лікарні, так як не мав грошей на дорогу та лікування. 3 огляду на вищезазначене, вважає що постанова ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена незаконно.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає.

В судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

У силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуваною постановою від 24.09.2024 № 1/9763 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП, за відмову в отриманні повістки.

Так, відповідно до частин першої, третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період .

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки)? або у строки, визначені командирами військових частин .

Згідно частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), який є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відтак, позивач має обов`язок прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема у строк, що вказаний у повістці.

Отже, факт відмови особи від отримання повістки, а так само і обставини наявності/відсутності у неї бронювання на період мобілізації, не позбавляють таку особу від обов`язку прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у встановлений у повістці строк. Проте, сам лише факт відмови від отримання повістки не створює склад правопорушення, зокрема у частині явки у визначений строк до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Суд наголошує на тому, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою позивача від отримання повістки, що, на думку відповідача свідчить про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки.

На підтвердження обґрунтованості постанови представник відповідача у відзиві зазначає, що позивач за вказаною повісткою (№ 005497) мав з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 21.08.2024 року, копію якої долучив до матеріалів справи разом з актом про відмову військовозобов`язаного в отриманні повістки.

З даного акту вбачається, що ОСОБА_1 від отримання повістки про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився.

Втім, суд звертає увагу, що як встановлено, за повісткою № 005497 позивач мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 21.08.2024 року, проте акт про відмову військовозобов`язаного в отриманні повістки складено 23.08.2024 року.

З урахуванням викладено, суд приходить до висновків, що наявний в матеріалах справи акт від 23.08.2024 року про відмову військовозобов`язаного в отриманні повістки, в розумінні положень ст. 72 КАС України, не представляє собою доказ по даній справі, оскільки складений пізніше за дату явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто 21.08.2024 року.

Враховуючи викладене, в даному випадку дії щодо відмови в отриманні повістки самі по собі не утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП, з урахуванням чого суд дійшов висновку, що відмова позивача від отримання повістки не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною нормою є неправомірним.

Аналогічна позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року, справа № 759/1018/24.

В свою чергу, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не було надано допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваної позивачем постанови, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1/9763 від 24.09.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП і провадження по справі закрити.

Разом з тим, суд вважає не необхідним вирішити питання про розподіл судових витрати, у зв`язку з чим зазначається наступне.

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

18 березня 2020 року Великою Палатою Верховного Суду за наслідком розгляду касаційних скарг у адміністративній справі №543/775/17 ухвалено постанову, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), та вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, слід враховувати висновок Великої Палати Верховного Суду, що за подання фізичною особою адміністративного позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 року з 01 січня встановлений у розмірі 3028, 00 грн.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 605, 60 грн.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № СВ08802901/1 від 21.10.2024 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що удвічі перевищує розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання цього позову до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

За таких обставин, позивачем внесений судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що є більшим розміром, ніж встановлено законом - 605 грн. 60 коп., у зв`язку з чим сума надмірно сплаченого судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 , виданий органом № 5119 від 06.03.2023 року, РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження: АДРЕСА_2 А, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1/9763 від 24.09.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП і провадження по справі закрити.

Повернути ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 , виданий органом № 5119 від 06.03.2023 року, РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) надмірно сплачений судовий збір за подання позовну в розмірі 605,60 гривень, сплаченого відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № СВ08802901/1 від 21.10.2024 року.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.01.2025 року.

Суддя: О.О.Бурнусус