Справа № 420/15731/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/15731/24

Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,

повний текст судового рішення

складено 27.09.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУПФ України в Рівненській області, ГУПФ України в Одеській області та просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУПФ України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії №54 від 17.04.2024 року;

- зобов`язати ГУПФ України в Одеській області здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п.г ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення з 09.04.2024 із зарахуванням до вислуги років періоду роботи з 01.01.2002 по 18.01.2002 в Дочірньому підприємстві виробничого перевантажувального комплексу Бруклін-Київ ЛТД, з 11.10.2017 по 31.10.2019 в ТОВ Новолог та з 07.11.2019 по 05.02.2024 в ТОВ Новотех-Термінал.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ в Рівненській області №54 від 17.04.2024 року про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області повторно розглянути по суті заяву ОСОБА_1 № 2665 від 09.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років врахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 01.01.2002 по 18.01.2002, з 11.10.2017 по 31.10.2019, з 07.11.2019 по 05.02.2024.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, а саме прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до органу пенсійного фонду із заявою №2665 від 09.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням ГУПФ України в Рівненській області №54 від 17.04.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з недостатністю необхідного пільгового стажу.

Розрахунком стажу форми РС-право (а/с 26) підтверджено, що пенсійним органом не зараховано до пільгового стажу позивача періоди роботи з 01.01.2002 по 18.01.2002 в Дочірньому підприємстві виробничого перевантажувального комплексу Бруклін-Київ ЛТД, з 11.10.2017 по 31.10.2019 в ТОВ Новолог та з 07.11.2019 по 05.02.2024 в ТОВ Новотех-Термінал.

Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірні періоди роботи підтверджені копією трудової книжки та уточнюючими довідками, а тому у пенсійного органу були відсутні правові підстави для їх врахування під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» збережено право на пенсію за вислугу років для окремих категорій осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають докери-механізатори комплексних бригад, після досягнення 55 років та за наявності стажу роботи не менше 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017, з них не менше 20 років на зазначеній посаді та за умови звільнення з посади, яка дає право на цей вид пенсії.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), статтею 48 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 Постанови КМУ № 637 та пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач працював в період: з 01.01.2002 по 18.01.2002 в Дочірньому підприємстві виробничого перевантажувального комплексу Бруклін-Київ ЛТД на посаді докера-механізатора 1 класу, з 11.10.2017 по 31.10.2019 у ТОВ Новолог на посаді докера-механізатора 1 класу, з 07.11.2019 по 05.02.2024 у ТОВ Новотех-Термінал на посаді докера-механізатора 4, 2, 1 класу.

Більш того, зазначені періоди підтверджуються також довідкою ТОВ «Бруклін-Київ» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій № 9 від 24.03.2021, довідкою ТОВ «Новолог» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій № 444 від 15.06.2021 (а/с 17-18).

Пунктами 1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, спірні періоди роботи підтверджені копією трудової книжки та уточнюючими довідками, а як наслідок, у пенсійного органу були відсутні правові підстави для їх неврахування під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції, що рішення ГУПФ України в Рівненській області № 54 від 17.04.2024 щодо відмови в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно частини позовних вимог про зобов`язання ГУПФ України в Одеській області призначити пенсію, на переконання апеляційного суду, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією органу Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача в цій частині позовних вимог є зобов`язання ГУПФ України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача № 2665 від 09.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук