Справа № 240/20536/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/20536/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16 вересня 2024 року щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком період роботи з 03 липня 1986 року по 22 травня 1989 року та у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV);

- зобов`язати відповідачів зарахувати до страхового стажу період роботи з 03 липня 1986 року по 22 травня 1989 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити з 03 серпня 2024 року пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що пенсійний орган протиправно відмовив йому у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV та безпідставно не зарахував до страхового стажу період роботи з 03 липня 1986 року по 22 травня 1989 року з огляду на те, що у записі трудової книжки у даті наказу про прийняття на роботу у Радгосп "Краснолуцький" міститься виправлення.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що за результатами розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з 03 липня 1986 року до 22 травня 1989 року, оскільки в даті наказу про прийняття на роботу містяться виправлення; при обчисленні страхового стажу не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_2 від 19 жовтня 1999 року, так як на першій сторінці (титульному аркуші) виправлено рік народження та виправлення не завірено належним чином.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позов також не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити в позові оскільки страховий стаж позивача становить 18 років 06 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Зазначає, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви ОСОБА_1 , до його стажу не зараховано період роботи з 03 липня 1986 року по 22 травня 1989 року, оскільки в місяці наказу про прийняття на роботу міститься виправлення. Натомість, відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058-IV з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу від 21 до 31 років. З таких підстав просить суд відмовити у позові.

(У період з 18 по 30 грудня 2024 року суддя Приходько О.Г. перебувала у відпустці; у період з 31 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року - на лікарняному).

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , з метою реалізації права на пенсійне забезпечення, після досягнення 63-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 09 вересня 2024 року про призначення йому пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатом розгляду поданих позивачем заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення від 16 вересня 2024 року № 11, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 03 липня 1986 року до 22 травня 1989 року, оскільки в місяці наказу про прийняття на роботу міститься виправлення. Період роботи з 1999 року до страхового стажу враховано згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19 вересня 2024 року № 0600-0214-8/119633.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-IV.

Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (пункт перший частини першої статті 8 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Частиною другою статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV (у редакції на час звернення із заявою про призначення пенсії) призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Суд встановив, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV згідно з оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16 вересня 2024 року № 11 слугував висновок пенсійного органу про відсутність необхідного страхового стажу.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом встановлених обставин цієї справи, пенсійний орган не зарахував до стажу позивача період роботи з 03 липня 1986 року до 22 травня 1989 року згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки у місяці наказу про прийняття на роботу містяться виправлення, зокрема цифри "06" виправлено на "07".

Також, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві на позовну заяву стверджує, що при обчисленні страхового стажу не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_2 , дата заповнення 19 жовтня 1999 року, так як на першій сторінці (титульному аркуші) виправлено рік народження та виправлення не завірено належним чином. Проте, такі висновки не покладені в основу спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16 вересня 2024 року № 11 й не слугували, згідно з цим рішенням, підставою для незарахування відповідних періодів роботи позивача до його страхового стажу, а відтак не становлять предмет розгляду у цій справі.

Вирішуючи питання обґрунтованості нерахахування вищевказаного періоду трудової діяльності з 03 липня 1986 року до 22 травня 1989 року до страхового стажу позивача суд враховує, що порядок ведення трудових книжок у спірний період регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року № 252), яка не застосовується натепер відповідно до наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162, усі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення та вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Тож наявність недоліків в оформленні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист. Заповнення реквізитів трудової книжки, у тому числі їх чіткість та акуратність, залежить від дотримання/недотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки, тому певні (деякі) неточності/виправлення, які не стосуються періодів трудової діяльності, не утворюють підстав для незарахування періодів трудової діяльності до стажу для цілей обчислення (перерахунку) пенсії, оскільки підставою для призначення (перерахунку) пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.

Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до вимог Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, підтвердження стажу роботи особи у інший спосіб, ніж за її трудовою книжкою, допускається лише у випадку відсутності такого документа або відповідних записів у ньому, або якщо у трудовій книжці містяться неправильні або неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 03 липня 1986 року прийнятий на посаду водія до радгоспу "Краснолуцький", що відповідає достовірності наказу від 03 липня 1986 року № 229-К. При цьому, як слушно зауважує позивач, 03 червня 1986 року згідно із записами у трудовій книжці він працював у Малинському каменедробильному заводі в автотранспортному цеху водієм автомобіля КРАЗ другого класу, звідки був звільнений 17 червня 1986 року згідно з наказом від 20 червня 1986 року № 77к.

Отже, дослідивши трудову книжку НОМЕР_1 в матеріалах справи та проаналізувавши її записи суд не знайшов підстав для висновків про неправильність/неточність або сумнівність записів саме про період роботи позивача з 03 липня 1986 року до 22 травня 1989 року.

При цьому суд зауважує, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може позбавляти права на пенсійне забезпечення. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Тому, позовна вимога про зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 03 липня 1986 року по 22 травня 1989 року підлягає задоволенню, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16 вересня 2024 року № 11 про відмову у призначенні пенсії з цих підстав визнанню протиправним і скасуванню.

Визначаючись щодо вимоги про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, суд виходить з такого.

Як вже йшлося, згідно з частиною другою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років в період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року за наявності страхового стажу від 21 до 31 року.

Як встановлено вище судом, позивачу виповнилося 63 роки 02 серпня 2024 року, тобто на дату звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком від 09 вересня 2024 року вік позивача відповідав вимогам частини другої статті 26 Закону № 1058-IV.

Загальний страховий стаж позивача в сумі, а саме: обрахованого пенсійним органом в розмірі 18 років 06 місяців 20 днів, а також зарахованого позивачу за цим рішенням суду за період з 03 липня 1986 року по 22 травня 1989 року, становить більше 21 року, що надає позивачу право для призначення пенсії за віком, враховуючи вік позивача на дату звернення до пенсійного органу із відповідною заявою (63 роки) й вимогу щодо страхового стажу відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058-IV від 21 до 31 року.

Як встановлено у частині першій статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім такого випадку: пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Визначаючись щодо відповідності обраного позивачем способу захисту порушеному праву слід зважати й на його ефективність у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту). При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження за умови виконання усіх встановлених законом вимог для ухвалення такого рішення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Тому суд доходить висновку, що за результатом розгляд цієї справи слід зобов`язати пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03 серпня 2024 року відповідно Закону № 1058-IV. Обраний спосіб захисту суд вважає є належним та гарантуватиме, що виниклий між сторонами спір буде остаточно вирішений.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення цієї пенсії, яким наразі є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі № 240/16372/23.

Тому, звернені позовні вимоги до іншого відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у цій справі задоволенню не підлягають.

Отже позов слід задовольнити частково.

На підставі положень частини третьої статті 139 КАС України судовий збір, сплачений позивачем згідно із квитанцією від 27 вересня 2024 року, підлягає частковому відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16 вересня 2024 року № 11 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 03 липня 1986 року по 22 травня 1989 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03 серпня 2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

13.01.25