Справа № 280/11377/24
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року Справа № 280/11377/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій позивач просить суд:

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 76444778 від 07.11.2024, винесену державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Аксьоновою Анастасією Геннадієвною.

Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Вимога стягувача надійшла до відповідача 01.11.2024, однак у постанові № 262 від 08.04.2024, на яку посилається стягувач, визначено, що постанова набирає законної сили 18.04.2024 та строк пред`явлення її до виконання до 18.07.2024, який сплинув. Звертаючись до виконавчої служби 29.10.2024, стягувач пропустив встановлений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання, а тому державний виконавець зобов`язана була повернути цей виконавчий документ без прийняття до виконання, тобто виконавець порушила ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». До повноважень державного виконавця не входить вирішення питання про поновлення пропущеного стягувачем строку при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху, наданий позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Від позивача 23 грудня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій позивач просить суд поновити позивачу строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки тільки 19.11.2024 дізнався про відкриття виконавчого провадження, тривалість строку, який пропущено є незначним, всі дії позивача були пов`язані з готуванням до звернення до суду.

Ухвалою суду від 30 грудня 2024 року поновлено позивачу пропущений строк звернення до суду у цій справі, відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання на 10 січня 2025 року о 15:00 год.

На виконання ухвали суду відповідачем надані копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 76444778.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 06 січня 2025 року надав до суду відзив на позовну заяву, у якому не визнає позов, вважає його необґрунтованим, з наступного. У відповідача на виконанні перебуває виконавче провадження №76444778 з примусового виконання постанови № 262, виданої 08.04.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 1700,00 грн. 07.11.2024 державним виконавцем винесено поставу про відкриття виконавчого провадження. 19.11.2024 на прийомі у державного виконавця боржником здійснено ознайомлення позивача з матеріалами виконавчого провадження №76444778 та позивачем отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, про що свідчать заява та відповідна відмітка на постанові. Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Згідно із Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження"» № 2129-IX від 15.03.2022 внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», а саме Розділ XIII доповнено пунктом 10-2. Згідно п.10-2 розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Підстави для визнання дій державного виконавця протиправними при відкритті виконавчого провадження №76444778 відсутні. Всі дії державного виконавця проводилися в межах чинного законодавства. Відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

09 січня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач вважає, що у відповідача відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження. Законом № 2129-ІХ від 15.03.2022 розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно з підпунктом 4 якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Усі строки, які є в Законі, перериваються до припинення або скасування воєнного стану. Отже, немає підстав для притягнення відповідачем до відповідальності позивача, за вчинення або невчинення дій у виконавчому провадженні. Позивач задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 10 січня 2025 року, сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явились, просили про розгляд справи без їхньої участі, тому у відповідності до положень ч.3 ст. 194, ч. 9 ст. 205, ч.3 ст.268 КАС України, суд здійснив подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

На підставі матеріалів справи, суд встановив наступні обставини.

29.10.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 звернувся до Комунарського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 262 від 08.04.2024 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700 грн.

07.11.2024 державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Аксьоновою Анастасією Геннадієвною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з якою не погоджується позивач, тому звернувся до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ, у редакції від 01.08.2024, чинній під час відкриття виконавчого провадження).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 6 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ).

Згідно з ч.1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ (далі - Закон № 2129-IX), який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії режиму воєнного стану продовжувався, діяв під час виникнення спірних правовідносин, та діє і на час розгляду справи.

Постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято державним виконавцем 07.11.2024, тобто після набрання чинності Законом № 2129-IX від 15 березня 2022 року.

Особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.03.2023 у справі №260/2595/22 (провадження №К/990/383/23).

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами позивача про пропуск стягувачем строку пред`явлення до виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, обґрунтування позивача щодо протиправності винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2024 з підстави пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є доведеними, а дії відповідача стосовно відкриття виконавчого провадження є правомірними.

Суд не приймає як обґрунтовані доводи позивача, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні належним чином засвідченні копії документів доданих до заяви стягувача про прийняття заяви до виконання, які б підтверджували законне право на подання вищезазначеної заяви, оскільки згідно наданих до матеріалів справи документів виконавчого провадження стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження надані оригінали документів на підтвердження повноважень та постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд відхиляє аргументи позивача про відсутність підстав для притягнення відповідачем до відповідальності позивача, за вчинення або невчинення дій у виконавчому провадженні, у зв`язку з тим, що усі строки, які є в Законі, перериваються до припинення або скасування воєнного стану, так як, зазначені дії державного виконавця не є предметом спору у цій справі та не впливають на висновки суду щодо правомірності постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2024, діяв у спосіб, визначений законодавством України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 241-246, 287 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

Відповідач Комунарський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Європейська, 16, м.Запоріжжя, 69104; ).

Повне судове рішення складено 10.01.2025.

Суддя Б.В. Богатинський