Справа № 332/6813/24
Суддя: Сапунцов В. Д.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6813/24
Провадження №: 2-а/332/11/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Сапунцова В.Д., секретаря судового засідання Горбань Є.Г, позивача ОСОБА_1 , представника позивача Волошиної Є.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 1041 за справою про адміністративне правопорушення від 21.11.2024,

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Запоріжжя 27.11.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) , в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 21.11.2024 № 1041, якою ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувану постанову незаконною з таких підстав:

1)розгляд справи про адміністративне правопорушення проведено неповноважною особою;

2)відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;

3)відповідач невірно застосував норму матеріального права в частині визначення розміру санкції, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;

Ухвалою суду від 28.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано у 5-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. Також відповідача було зобов`язано надати до суду копії усіх матеріалів, на підставі яких була прийнята оскаржувана постанова, докази вручення копії оскаржуваної постанови позивачу (за наявності).

06.12.2024 відповідач до суду надав клопотання про продовження строку для підготовки відзиву на позовну заяву та надання витребуваних документів.

20.12.2024 відповідач надав до суду відзив на позовну заяви та копію справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч.3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до відзиву, відповідач зазначив, що справа про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 була розглянута уповноваженою особою, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, так як останній, будучи належним чином повідомленим засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою на 30.09.2024. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні 08.01.2025 позивач та його представник підтримали позовну заяву та наполягали на її задоволенні.

В судове засідання 08.01.2025 представник відповідача не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань або заяв від нього не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 21 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 1041 по справі про адміністративне правопорушення якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що 30.09.2024 року громадянин ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Про наявність поважної причини не повідомив. Із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 не звертався. Оповіщення проводилось відповідне до п.41 Постанови КМУ № 560 засобами зв?язку «Укрпошта» рекомендованим листом з повісткою № 801 від 14.09.2024 року за адресою місця проживання ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , відповідно до витягу з АІТС «ОБЕРІГ», зазначеною останнім при оновленні своїх військово-облікових даних. Однак в призначений день ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув. Про наявність поважної причини не повідомив. Із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 не звертався.

За вищезазначене правопорушення до ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено Звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 за вих. № 8784 від 05.10.2024 року щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за статтею (статтями) 210, 210-1 КУпАП до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складення протоколів про адміністративний правопорушення, на підставі рапорту начальника відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 майора ОСОБА_3 . В розшуку ОСОБА_1 перебувае з 05.10.2024 року.

18.11.2024 року ОСОБА_1 був виявлений працівниками ГУНП в Запорізькій області, після чого останній був доставлений до Запорізького обласного об`єднаного мобілізаційного центру, де стрільцем взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 солдатом ОСОБА_4 на нього був складений адміністративний протокол № 1041 від 18.11.2024 року.

Таким чином громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду порушив вимоги частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзац 3 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною з статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави (ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі в редакції Закону станом на 18 червня 2024 року) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, підготовки громадян України до військової служби, взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом (ч.1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

За порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, передбачена адміністративна відповідальність відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час вчинення розгляду справи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Виходячи із вищевикладеного вбачається, що починаючи з 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 в умовах особливого періоду у визначені у повістці час та місце 30.09.2024 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», , абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». п.21 «Порядку проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Недоведена вина прирівнюється до невинуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Судом досліджені надані відповідачем розпорядчі документи, які підтверджують наявність відповідних повноважень посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо складання протоколу та постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративне стягнення накладено в межах санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові, а саме те, що ОСОБА_1 був належним чином, відповідно до п. 41 Постанови КМУ № 560, оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 30.09.2024.

Так, відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 (далі - Порядок) передбачені такі варіанти підтвердження про вручення повістки, яку надіслали поштою:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Отже, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 є:

- отримання поштового відправлення із підтвердженням цього факту;

- відмова отримати поштове відправлення із відповідною відміткою про це;

- проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ІНФОРМАЦІЯ_2 під час уточнення своїх облікових даних;

- проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила ІНФОРМАЦІЯ_2 іншу адресу місця проживання.

Судом дослідженні надані відповідачем до відзиву матеріали справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , зокрема копії поштової квитанції «Укрпошти» про відправлення рекомендованого листа (номер трекінгу № 197), поштового конверта з довідкою про причини повернення поштового конверта та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на які відповідач посилається як на докази повідомлення ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно даних трекінгу «Укрпошти» поштового відправлення № 197 відправлення прибуло до поштового відділення № 36 м. Запоріжжя 16.09.2024. При цьому будь-які відомості про вручення відправлення адресату відсутні. Також згідно даних вказаного трекінгу 29.09.2024 наявна відмітка «повернення Відправнику Закінчення встановленого терміну зберігання». Така ж відмітка «за закінченням терміну зберігання» міститься й на довідці про причини повернення поштового конверта в якому повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 . було направлено позивачу.

Таким чином, як убачається з трекінгу поштового відправлення № 197 та з довідки про причини повернення поштового конверта жодних правових підстав означених у п. 41 Порядку на підтвердження про вручення повістки позивачу у ІНФОРМАЦІЯ_3 не було.

Також суд вважає слушними доводи позивача про те, що як вбачається з наданої відповідачем копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, в рядку «Найменування адресата» вірно зазначений « ОСОБА_1 », але при цьому в рядку «Поштова адреса», зазначений лише поштовий індекс відділення «м. Запоріжжя, 69036» без зазначення конкретної адреси отримувача та зазначений номер телефону « НОМЕР_1 », який не має жодного відношення до ОСОБА_1 .

При цьому ОСОБА_1 до суду була надана письмова роздруківка із його мобільного застосунку «Резерв+», відповідно до якої, на час оновлення даних, а саме 04.07.2024, ОСОБА_1 був зазначений належний йому номер телефону « НОМЕР_2 » та адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_7 . Отже, відповідач міг би скористатися цими даними для належної комунікації із ОСОБА_1 для виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, у разі зазначення належного ОСОБА_1 номеру телефону « НОМЕР_2 » у поштовому відправленні № 197, вказане поштове відправлення було б своєчасно доставлено адресату, оскільки інформація про надходження відправлення була б доставлена адресату у вигляді смс-повідомлення на мобільний телефон ОСОБА_1 і останній був би обізнаний про наявність цього поштового відправлення.

Отже, оскаржувана постанова не містить посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, на підставі яких суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому, суд наголошує, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем шляхом надання належних та допустимих доказів не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за обставин, викладених у постанові від 21.11.2024 № 1041, а відтак притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення за відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах у справі про адміністративне правопорушення місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням викладених обставин, враховуючи відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова № 1041 від 21.11.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 77, 132, 159, 229, 241-246, 250, 286 КАС України,

Керуючись ст. 2, 72-77, 79, 90, 241-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 1041 за справою про адміністративне правопорушення від 21.11.2024 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 1041 за справою про адміністративне правопорушення від 21.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 : місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 13.01.2025.

Суддя В.Д. Сапунцов