Справа № 569/23013/24
Суддя: Харечко С. П.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

секретар судового засідання Литвиненко В.М.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дупак Валентин Германович звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №4/487 від 20.11.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 4/487 від 20.11.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень. Вважає, що при розгляді справи відповідачем не було доведено складу адміністративного правопорушення у діях позивача і за результатами розгляду оскарження постанови вона підлягає скасуванню а справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю. Так, частиною 2 статті 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З аналізу статей 9, 10, 11 та 210-1 КУпАП вбачається, що для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, необхідна наявність такої умови: наявність повторного адміністративного стягнення (повторного вчинення адміністративного правопорушення) за відсутність уточнення облікових даних протягом 60 днів, згідно ст. 210-1 КУпАП протягом року.

Відповідач в постанові зазначає, що: « ОСОБА_1 порушив абз. 6 п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» а саме не уточнив дані протягом 60 днів. Правопорушення вчинено під час дії особливого періоду, враховуючи вищезазначене громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП».

Зазначає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зміст постанови № 4/487, від 20 листопада 2024 року - відповідач вказує на вчинення правопорушення під час дії особливого стану, але ніяк не про повторне адміністративне стягнення або ж повторне вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210-1 КУпАП протягом року. Таким чином, відповідач неправильно застосував норму статті 210-1 КУпАП при винесені оскаржуваної постанови, зазначені дії відповідача вважає протиправними, постанову незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Також, зазначає, що відповідачем жодним чином не доведено повторність вчинення позивачем адміністративного правопорушення згідно ст. 210-1 КУпАП протягом року. Відповідачем не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були уточнені позивачем і не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії. З оскаржуваної постанови не вбачається, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей позивача в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося. У постанові про притягнення ОСОБА_1 не вказано, які саме дані не уточнив позивач. Можливість отримати адресу проживання (реєстрації) ОСОБА_1 у відповідача була, щодо номера зв`язку та електронної пошти, то ці дані надаються при їх наявності. З огляду на вказане, обов`язок з уточнення даних, який визначений ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» позивач ОСОБА_1 не порушив.

Ухвалою суду від 29 листопада 2024 року відкрито провадження у справі.

26 грудня 2024 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що позивач перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 та 27.10.2008 року був знятий з військового обліку відповідно до наказу Міністерства оборони України №342 від 09.06.2006, як особа визнана непридатною в мирний час та обмежено придатна у воєнний час (запис у військовому квитку на сторінці №8 та №22). Втім, наказом Міністерства оборони України від 15.01.2015 №24 «Про внесення змін до Настанови з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів і матросів запасу в Збройних Силах України та інших військових формувань» було скасовано положення про зняття з військового обліку громадян, які визнані військово-лікарською комісією непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатними у воєнний час. Така підстава, як визнання військово-лікарськими комісіями особи непридатною до військової служби в мирний час, обмежено придатною у воєнний час відсутня у частині 5 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для зняття військовозобов`язаного з військового обліку, а оскільки позивача було саме знято з військового обліку на підставі Наказу МОУ №342, а не виключено з нього, він відповідно до абзацу 7 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-ХІІ повинен був повторно взятий на військовий облік.

Вказує, що 19.05.2024 набрав чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким статтю 210-1 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті в особливий період. Оскільки позивач у визначений Закон строк не виконав вимоги щодо уточнення військово-облікових даних, ІНФОРМАЦІЯ_3 07.10.2024 за вих.№4/17424 відносно громадянина ОСОБА_1 начальнику Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області надіслано звернення в порядку ст.259 КУпАП, щодо доставки громадянина, який вчинив адміністративне правопорушення, до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

20.11.2024 працівниками поліції позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Бездіяльність позивача була виявлена ІНФОРМАЦІЯ_3 саме під час дії особливого періоду, під час доставки позивача 20.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначає, що починаючи з 27.10.2008, позивач не здійснив жодних дій для постановки на військовий облік військовозобов`язаних та до ІНФОРМАЦІЯ_4 не звертався до моменту набуття права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (студент ВНЗ). Згідно даних Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач лише 06.09.2024 здійснив уточнення своїх військово-облікових даних за допомогою мобільного застосунку Резерв+ та 25.10.2024 оформив відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Однак при роздруківці бланку постанови № 4/487 відповідальним виконавцем відділу мобілізації допущено технічну помилку стосовно зазначення частини 2 статті 210-1 КУпАП, так як всі описані в постанові обставини кваліфікуються як порушення передбаченні частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Зазначене вище вказує на порушення позивачем Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (постанова Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487). Відповідальність за скоєне правопорушення передбачена ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Просить в позові відмовити частково за безпідставністю позовних вимог. Постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 скасувати та направити справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

В судовому засіданні представник відповідача просив скасувати постанову №4/847 від 20.11.2024 р., та направити справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того просив заперечував щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000грн.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 № 4/487 від 20.11.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Вказаною постановою встановлено порушення абз. 6 п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не уточнив облікові дані протягом 60 днів, правопорушення вчинене під час дії особливого періоду.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст.210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 ст.210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частиною 3 ст.210-1КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Положеннями ст.1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією РФ, в Україні введено воєнний стан із 05:30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 7113 від 03 березня 2022 року, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21 жовтня 1993 року оголошено загальну мобілізацію.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено комплекс заходів щодо здійснення мобілізаційної підготовки Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Змістом мобілізаційної підготовки є: створення мобілізаційного резерву, підготовка та накопичення військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами воєнного часу.

Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХII від 25.03.1992 граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років, а вищого офіцерського складу - до 65 років.

Як зазначає представник відповідача, позивач перебував на військовому військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 та 27.10.2008 року був знятий з військового обліку відповідно до наказу Міністерства оборони України №342 від 09.06.2006, як особа визнана непридатною в мирний час та обмежено придатна у воєнний час (запис у військовому квитку на сторінці №8 та №22).

Однак, наказом Міністерства оборони України від 15.01.2015 №24 «Про внесення змін до Настанови з військового обліку прапорщиків, мічманів, сержантів, старшин, солдатів і матросів запасу в Збройних Силах України та інших військових формувань» було скасовано положення про зняття з військового обліку громадян, які визнані військово-лікарською комісією непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатними у воєнний час ).

Крім того, така підстава, як визнання військово-лікарськими комісіями особи непридатною до військової служби в мирний час, обмежено придатною у воєнний час відсутня у частині 5 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для зняття військовозобов`язаного з військового обліку, а оскільки позивача було саме знято з військового обліку на підставі Наказу МОУ №342, а не виключено з нього, він відповідно до абзацу 7 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-ХІІ повинен був повторно взятий на військовий облік.

Підпунктом 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 1) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

18 травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11.04.2024. Цим Законом положення 4.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції, згідно якої, зокрема встановлено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті за викликом районного (об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 19 Порядку № 1487громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Тобто у відповідності до частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають на військовому обліку також зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Абзацом 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані.

Отже вищезазначені норми законодавства передбачають три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку повинні були уточнити свої персональні дані з 17 травня 2024року по 16 липня 2024року (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Згідно із ч.7 ст.1 вказаного Закону № 2232-XII, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

У відповідності до положень ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

19.05.2024 набрав чинності Закон № 3696-IХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210-1 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: вчинення дій передбачених частиною першою цієї статті в особливий період.

Позивач у передбачений Законом спосіб не виконав свого обов`язку щодо уточнення військово-облікових даних.

Представник відповідача у своєму відзиві вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 07.10.2024 за вих.№4/17424 відносно громадянина ОСОБА_1 начальнику Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області надіслано звернення в порядку ст.259 КУпАП, щодо доставки громадянина, який вчинив адміністративне правопорушення, до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 20.11.2024 працівниками поліції позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Бездіяльність позивача була виявлена ІНФОРМАЦІЯ_3 саме під час дії особливого періоду, під час доставки позивача 20.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Починаючи з 27.10.2008, позивач не здійснив жодних дій для постановки на військовий облік військовозобов`язаних та до ІНФОРМАЦІЯ_4 не звертався до моменту набуття права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (студент ВНЗ). Згідно даних Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів позивач лише 06.09.2024 здійснив уточнення своїх військово-облікових даних за допомогою мобільного застосунку Резерв+ та 25.10.2024 оформив відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Як встановлено судом, 20 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову № 4/487 від 20 листопада 2024 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення за санкцією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Відтак, опис обставин, встановлених під час розгляду справи повинен точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Судом встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 20.11.2024 № 4/487 складена щодо позивача не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а саме за змістом постанови в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а притягнуто його до відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Тобто, із наведеного слідує, що при винесенні постанови допущено описку в частині притягнення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, оскільки виклад обставин адміністративного правопорушення у постанові відповідає диспозиції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У свою чергу ст. 235 КУпАП передбачає, що розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачених, зокрема,ст. 210-1 КУпАП відноситься до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх керівників.

Суд, в силу ст. 221 КУпАП, таких повноважень не має.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимог КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Оскільки підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є порушення відповідачем процедури розгляду справи, тому належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови про накладання адміністративного стягнення та направлення справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає пропорційно стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 302 грн. 80 коп.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами першою-п`ятою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених позивачем витрат, до матеріалів справи долучено: Договір про надання професійної правової (правничої) допомоги від 21.11.2024 р.; акт приймання-передання послуг з надання правничої допомоги від 22.11.2024 року в який міститься опис наданих послуг: аналіз судової практики та підготовка до написання позовної заяви - 2000грн.; написання позовної заяви - 6000грн.захист в суді першої інстанції 2 000грн.

Враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 1000грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 241-245, ст. 250, 286 КАС України , суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення № 4/487 від 20 листопада 2024 року, винесену відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП скасувати, та направити справу про адміністративне правопорушення на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн та судовий збір в розмірі 302, 80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: ІНФОРМАЦІЯ_5 адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 13.01.2025 року.

Суддя Харечко С.П.