Справа № 240/16208/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/16208/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що він приймав участь у бойових діях і у 2015 році отримав статус учасника бойових дій, а тому при звільненні з військової служби 03 червня 2024 року відповідачем протиправно не нараховано та невиплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (надалі - Закон № 3551-XII).

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

При відкритті провадження у цій справі ухвалою від 02 вересня 2024 року суд витребовував у відповідача довідку про виплачену ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2022-2024 роки. У зв`язку з невиконанням вимог суду, ухвалою від 04 листопада 2024 року суд повторно витребував у відповідача довідку про виплачену позивачу грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки, на виконання якої 20 листопада 2024 року відповідачем подано довідку про розмір виплат ОСОБА_1 від 03 вересня 2024 року № 34/1453.

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву зауважує на тому, що позивачем під час проходження військової служби не було надано в матеріали особової справи військовослужбовця посвідчення учасника бойових дій, а тому відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо виплати компенсації невикористаної додаткової відпустки. З таких підстав просить суд відмовити у позові.

(У період з 18 по 30 грудня 2024 року суддя Приходько О.Г. перебувала у відпустці; у період з 31 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року - на лікарняному).

Розглянувши доводи у позовній заяві та заперечення у відзиві на позов, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням такого.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 25 квітня 2015 року серії НОМЕР_2 ; у період з 25 лютого 2022 року по 03 червня 2024 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджено записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 , виданим 21 січня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03 червня 2024 року № 139 старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта І взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01 червня 2024 року № 173-РС у запас відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за станом здоров`я за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), вважати таким, що 03 червня 2024 року справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 03 червня 2024 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

26 червня 2024 року представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом за вих. № 26-06-24-22, у якому, зокрема, зазначивши, що у 2015 році ОСОБА_1 встановлено статус учасника бойових дій, а тому просив надати довідку про виплачену грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII, а у разі невиплати грошової компенсації невідкладно здійснити виплату.

До вказаного запиту представником додано копію посвідчення учасника бойових дій.

З листами від 16 липня 2024 року та від 29 липня 2024 року відповідачем надано довідки від 29 липня 2024 року за № 34/1299 та від 03 вересня 2024 року № 34/1453, згідно з якими грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки ОСОБА_1 як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки не виплачувалась. Нарахування та виплату компенсації додаткової відпустки не проведено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (надалі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У силу вимог статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацом першим пункту 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-ХІІ, у редакції на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець (пункт 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно з пунктом 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР.

Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18.

При цьому, абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Як установлено судом, право на додаткову відпустку, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, виникло у позивача в особливий період, під час якого додаткові відпустки як учаснику бойових дій не надаються, і позивач не реалізував право на отримання грошової компенсації такої відпустки під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 у спірний період. Наданою відповідачем довідкою від 03 вересня 2024 року № 34/1453 підтверджено ненарахування та невиплату позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку учаснику бойових дій за 2022-2024 роки.

Довід відповідача щодо ненадання позивачем посвідчення учасника бойових дій суд визнає неналежним. Принаймні разом з адвокатським запитом від 26 червня 2024 року за вих. № 26-06-24-22 представником позивача подавалось відповідачу таке посвідчення й у запиті зазначалось про статус позивача та ініційовано виплату йому компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій, однак відповідачем, всупереч підтвердженому праву позивача на таку відпустку, компенсацію не нараховано та невиплачено, натомість видано довідку на підтвердження не проведення відповідних нарахувань та виплати компенсації.

Оскільки при виключенні зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2022-2024 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, суд доходить висновку про протиправну з боку відповідача бездіяльність та для належного захисту порушених прав позивача слід покласти на відповідача обов`язок нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

За нормами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності оскаржуваної у цій справі бездіяльності, натомість позовні вимоги ґрунтуються на нормах матеріального закону, відтак підлягають задоволенню.

За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (с. Люлинці, Калинівський р-н, Вінницька обл., 22411, РНОКПП НОМЕР_5 ) грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2024 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

13.01.25