Справа № 480/5813/24
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 січня 2025 року Справа № 480/5813/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/5813/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Роменська виправна колонія (№56)" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Роменська виправна колонія (№56)" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, і просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної установи 'Роменська виправна колонія (№ 56)" по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 82 КК України формально підпадають під заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, оформлене витягом з протоколу № 19 від 22 вересня 2023 року, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено в представленні до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк;
- зобов`язати комісію Державної установи "Роменська виправна колонія (№ 56)" по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 82 КК України формально підпадають під заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, повторно здійснити розгляд питання щодо можливості представлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Вимоги вмотивовані тим, що позивач засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в ДУ "Роменська ВК (№56)". 22.09.2023 було проведено засідання комісії ДУ "Роменська ВК (№56)" щодо можливості представлення позивача до заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, згідно витягу з протоколу якої ОСОБА_1 відмовлено в можливості представлення його до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк як засудженому, що не став на шлях виправлення.
Зазначає, що визначення ступеня виправлення засудженого ОСОБА_1 до довічного позбавлення волі та складення висновку було здійснено без участі уповноваженого органу з питань пробації. На переконання позивача, висновки комісії зроблено необгрунтовано (без урахування усіх обставин справи, всупереч матеріалам особової справи), невмотивовано, недобросовісно, з порушення права позивача на участь у прийнятті відповідних рішень.
Також зауважує, що рішення позивачу не видано та не ознайомлено з його змістом, а ознайомлено лише з прийнятим комісією рішенням у формі протоколу № 19 від 22.09.2023 шляхом його оголошення (а не вручення копії), про що свідчить підпис позивача у відповідній графі.
Відтак, позивач вважає, що прийняте рішення є протиправним, оскільки відповідачем не дотримано вимог Порядку визначення ступеня виправлення засудженого та Методики визначення ступеня виправлення засудженого.
Ухвалою суду від 08.07.2024 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним позовом, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому повідомляє, що при винесенні оскаржуваного рішення комісією бралися до уваги аналіз критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, підсумкова оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи.
Оскільки загальний бал оцінювання засудженого ОСОБА_1 склав менше 65 балів, комісія дійшла висновку про те, що позивач не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Також звертає увагу суду, що твердження позивача про те, що він не був ознайомлений з висновком щодо ступеня виправлення, складеним відносно нього та з витягом засідання комісії по розгляду матеріалів по застосування до нього ст. 82 КК України безпідставні, оскільки на висновку комісії та витягу з протоколу засідання комісії від 22.09.2023 року є його особистий підпис.
Позивач у відповіді на відзив не погоджується з доводами відповідача і просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в ДУ "Роменська виправна колонія (№56)".
22.09.2023 відбулося засідання Комісії, на якому вирішувалося питання про можливість подання матеріалів до суду щодо заміни, серед інших, позивачеві, покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
22.09.2023 комісія ДУ "Роменська виправна колонія (№ 56)" по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 82 КК України формально підпадають під заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, прийняла рішення у формі протоколу № 19, яким засудженому ОСОБА_1 відмовлено в поданні матеріалів до суду щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від 15 до 20 років, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Так, із змісту витягу з протоколу засідання Комісії від 22.09.2023 вбачається, що за наслідками одноголосного голосування Комісією вирішено відмовити позивачу в поданні матеріалів до суду щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як такому, що не став на шлях виправлення (а.с.45)
Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Кримінальний кодекс України (далі - КК України) має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.
Відповідно до статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.
У разі заміни не відбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;
3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 154 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до частини 12 статті 154 КВК України разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.
Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.
Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.
Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.
Наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5 затверджено Інструкцію про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів (далі Інструкція № 847/5), яка регламентує діяльність відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів з питань приймання до установ (СІЗО), обліку, переміщення під вартою (конвоювання) засуджених (осіб, які тримаються під вартою), звільнення їх з установ (СІЗО) та з інших питань, пов`язаних з виконанням вироків судів та інших судових рішень.
Відповідно до пункту 1 розділу 6 Інструкції № 847/5 в установі (СІЗО) створюється комісія, яка розглядає питання про подання:
до суду - матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 КК України), заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі;
до міжрегіональної комісії, центральних комісій щодо установ центрального та південного регіонів - матеріалів щодо переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 93 КВК України в межах зони діяльності центрального та південного регіонів або міжрегіонального управління без зміни рівня безпеки; матеріалів щодо переведення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, для відбування покарання з однієї установи виконання покарань (сектору) до іншої установи виконання покарань (сектору) в межах зони діяльності центрального та південного регіонів або міжрегіонального управління згідно з вимогами статей 101, 151-1 КВК України без зміни рівня безпеки;
до центральної комісії - матеріалів щодо переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України, через міжрегіональну комісію, центральні комісії щодо установ центрального та південного регіонів, коли таке переведення виходить за межі повноважень цих комісій.
До складу комісії входять: голова комісії - начальник установи (СІЗО); члени комісії - перший заступник та заступники начальника установи (СІЗО), начальник оперативного підрозділу, начальник відділу нагляду і безпеки (відділу режиму і охорони), начальник медичної частини (фельдшерського пункту, лікарняного закладу) та начальник підрозділу, який є секретарем комісії. До складу комісії також можуть включатися за їх згодою керівники загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладів при установі, представники методично-виховної ради установи (педагогічної ради) та члени спостережної комісії, які здійснюють організацію громадського контролю за дотриманням прав і законних інтересів засуджених під час виконання кримінальних покарань (пункт 2 розділу 6 Інструкції № 847/5).
Згідно з пунктами 3 - 5 розділу 6 Інструкції № 847/5 за три місяці до розгляду матеріалів на засіданні комісії підрозділ складає списки засуджених, які надаються для організації роботи з підготовки матеріалів заступнику начальника установи (СІЗО) із соціально-виховної та психологічної роботи, начальнику оперативного підрозділу, начальнику відділу нагляду і безпеки установи (відділу режиму і охорони СІЗО), начальнику медичної частини (фельдшерського пункту, лікарняного закладу).
Засідання комісії відбуваються у визначеному для цього приміщенні установи (СІЗО) в присутності засудженого.
Засідання комісії проводяться не менше двох разів на місяць. Рішення комісії ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним.
Пунктом 6 розділу 6 Інструкції № 847/5 визначено, що засідання комісії оформлюється протоколом засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 КК України), заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", переведення засуджених на підставах, установлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України (додаток 17), який підписується головою, членами комісії та секретарем комісії. Рішення комісії оголошується засудженому під особистий підпис на витязі з протоколу, який долучається до його особової справи.
Із матеріалів справи встановлено, що 22.09.2023 відбулось засідання Комісії, на якому вирішувалося питання про можливість подання матеріалів до суду щодо заміни, серед інших, позивачеві, покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк (а.с.45).
За результатами засідання вказаною вище комісією складено висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_1 , та встановлено, що останній не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (статті 81, 82 КК України), оскільки набрав менше 64 балів (а.с.44).
Позивач не погоджується із рішенням комісії, що оформлено протоколом №19 від 22.09.2023.
Аналізуючи зміст такого висновку на предмет дотримання комісією вимог абзацу 2 пункту 6 розділу 6 Інструкції № 847/5 судом встановлено, що такий висновок, як і витяг з протоколу, містять підпис ОСОБА_1 , який свідчить про його ознайомлення із таким висновком та витягом з протоколу (а.с.44-45).
Відтак, посилання позивача на не ознайомлення його з прийнятим комісією рішенням від 22.09.2023 спростовується матеріалами справи.
У той же час суд зазначає, що протокол №19 від 22.09.2023 не містить жодних конкретних посилань на підтвердження тих обставин, що позивач не стає на шлях виправлення, та не містить будь-яких вказівок на позитивні характеристики засудженого і на підстави їх відхилення.
Крім того, з наданих суду матеріалів не вбачається, що засідання комісії відбулося за присутності засудженого ОСОБА_1 , як того вимагає Розділ 6 Інструкції №847/5 та за участю уповноваженого органу з питань пробації (ч. 12 статті 154 КВК України).
Крім того, позивач за змістом позову зазначає, що працівники установи, які відповідальні за соціально-виховну роботу із засудженими з метою його виправлення та ресоціалізації, безпідставно зробили висновок, що засуджений вважає, що з ним вчинили не справедливо. Під час співбесід засуджений систематично повідомляв і наполягав на тому, що він усвідомив суспільну небезпеку скоєного, визнає вину у вчиненому і щиро кається. Про вказаний факт також свідчать характеристики, що містяться в особовій справі засудженого. Як наслідок, у висновку у пункті 1 розділі II "Критерії оцінки виправлення засудженого" безпідставно вказано, що "засуджений вважає, що з ним вчинили не справедливо", внаслідок чого такий розділ оцінено в 0 балів.
Позивач не погоджується із рішенням комісії також з тих підстав, що у висновку безпідставно зроблено припущення, що засуджений має у колі спілкування прокримінально налаштованих осіб та в певних ситуаціях може піддаватися впливу прокримінального оточення. Цей висновок не грунтується на жодному об`єктивному факті чи доказі і є нічим невмотивованим припущенням комісії. Позивач наполягає, що він не має у колі спілкування прокримінально налаштованих осіб та в жодних ситуаціях не піддається впливу прокримінального оточення, якого у нього немає. Як наслідок, у висновку у пункті 2 розділі II "Критерії оцінки виправлення засудженого" безпідставно вказано, що "має у колі спілкування прокримінально налаштованих осіб та в певних ситуаціях може піддаватися впливу прокримінального оточення ", внаслідок чого такий розділ оцінено в 1 бал замість максимального. З тих самих підстав позивач наполягає, що комісія безпідставно вказала оцінку в 0 балів у пункті 13 розділі VI "Психологічна характеристика засудженого" в частині піддатливості до тиску іншої людини або групи.
Зі змісту пункту 3 розділу II "Критерії оцінки виправлення засудженого" вбачається, що при визначенні ступеня виправлення ОСОБА_1 в частині ставлення до режиму відбування покарання було враховано, що у нього було три дисциплінарні стягнення.
У той же час, зі змісту відомостей про наявність заохочень та стягнення засудженого ОСОБА_1 вбачається, що він мав три стягнення у 2004, 2005 та 2021 роках.
Відповідно до ч. 7 ст. 69 КВК України, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення. Накладене в цей період нове стягнення на засудженого перериває перебіг зазначеного строку і його обчислення продовжується знову з дня відбуття останнього стягнення.
Таким чином, накладені на ОСОБА_1 стягнення у 2004, 2005 та 2021 роках погашені у встановленому законом порядку, а засуджений вважається таким, що не має стягнень. Відтак, такі стягнення не могли бути враховані при визначенні ступеня виправлення ОСОБА_1 .
Крім того, комісією взагалі проігноровано наявність у позивача заохочення, яке було оголошено 20.08.2021, що додатково свідчить про необґрунтованість рішення у вказаній частині. А оцінка пункту 3 розділі II "Критерії оцінки виправлення засудженого" в частині ставлення до режиму відбування покарання на рівні середнього балу прямо суперечить змісту аналогічного пункту 1 Розділу V "Характеристика під час відбування покарання", де вказано максимальний бал в частині дотримання засудженим ОСОБА_1 , норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня установи виконання покарань.
Позивач не погоджується із рішенням комісії також з тих підстав, що у висновку безпідставно зроблено припущення, що засуджений може вживати наркотичні речовини або алкоголь під впливом оточення. Цей висновок не ґрунтується на жодному об`єктивному факті чи доказі і є нічим невмотивованим припущенням комісії. Позивач наполягає, що він не має у колі спілкування прокримінально налаштованих осіб та в жодних ситуаціях не піддається впливу нрокримінального оточення, в тому числі в питаннях вживання наркотичних речових або алкоголю. Як наслідок, у висновку у пункті 6 розділі II "Критерії оцінки виправлення засудженого" безпідставно вказано, що "позивач має вживати наркотичні засоби чи алкоголь", внаслідок чого такий розділ оцінено в 1 бал замість максимального.
У позовній заяві позивач не погоджується із рішенням комісії також з тих підстав, що у висновку безпідставно зроблено припущення, що засуджений має позитивні плани на майбутнє, але не знає, як їх втілити. Стверджує, що знає, як втілити свої позитивні плани на майбутнє, Задля підтвердження цього позивач неодноразово звертався до начальника СПС з проханням взяти участь у підготуванні та оформленні індивідуального плану виправлення та ре соціалізації, але цього зроблено не було. Як наслідок, у висновку у пункті 7 розділі II "Критерії оцінки виправлення засудженого" безпідставно вказано, що "позивач не знає, як втілити позитивні плани на майбутнє", внаслідок чого такий розділ оцінено в 1 бал замість максимального.
Позивач також зауважує, що у висновку безпідставно зроблено твердження, що засуджений не виявляє бажання та не бере участь у роботах з благоустрою установи і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт із забезпечення установи продовольством. Наполягає, що йому жодного разу адміністрацією установи виконання покарань не було запропоновано взяти участь у вказаних роботах, про що свідчить відсутність відповідних доказів в особовій справі засудженого.
Висновок комісії у пункті 15 розділі VI про відсутність у позивача позитивних планів на майбутнє прямо суперечить змісту пункту 7 розділі II висновку, де вказано, що позивач має позитивні плани на майбутнє.
Крім того, у висновку взагалі не містить жодного обґрунтування чи мотивів, з яких комісія дійшла висновку, що позивач має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення.
Враховуючи встановлені у даній справі обставини та вище зазначене, на переконання суду, відповідач, розглядаючи характеристику позивача, та приймаючи спірне рішення, зобов`язаний був у рішенні вказати які з характеристик позивача, на переконання комісії, є позитивними, а які негативними, тобто такими, що не дають відповідачу можливості прийняти позитивне для позивача рішення.
Також, в основу спірного рішення мав бути покладений аналіз наявності чи відсутності процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості позивача та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, що в розумінні ст. 6 КВК України є виправленням засудженого, однак протокол №19 від 22.09.2023 не містить відповідних обґрунтувань.
Водночас, з приводу доводів позивача про те, що в розділах ІІ "Критерії виправлення засудженого", ІІІ "Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення", V "Характеристика під час відбування покарання", VI "Психологічна характеристика засудженого" відповідачем занижено бали, слід зазначити, що суд надає оцінку оскаржуваному рішенні та мотивам його прийняття через призму дотримання відповідачем процедури ухвалення рішення, обґрунтованості такого рішення та позбавлений можливості надати оцінку таким характеристикам засудженого як нервово-психічна стійкість, комунікативні особливості, мотивація до змін, самооцінка, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, ставлення до суспільного життя тощо.
За сукупністю вставлених під час розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що рішення комісії Державної установи 'Роменська виправна колонія (№ 56)" по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 82 КК України формально підпадають під заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, оформлене протоколом №19 від 22.09.2023 є протиправним та відповідно до ст. 2 КАС України підлягає скасуванню.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" позивач був звільнений судом від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Державної установи "Роменська виправна колонія (№56)" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної установи 'Роменська виправна колонія (№ 56)" по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 82 КК України формально підпадають під заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, оформлене витягом з протоколу № 19 від 22.09.2023.
Зобов`язати комісію Державної установи "Роменська виправна колонія (№ 56)" по розгляду матеріалів засуджених, які згідно ст. 82 КК України формально підпадають під заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, повторно здійснити розгляд питання щодо можливості представлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька