Справа № 160/14497/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скиба Віталій Володимирович, до Дніпровської міської ради, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Дніпровської міської ради, пов`язані з відмовою в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та передачу в користування (оренду) земельної ділянки площею приблизно 0,5743 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного розміщення та обслуговування нежилих будівель і споруд, які викладені в листі №8/13-743 від 27.03.2024;
- зобов`язати Дніпровську міську раду задовольнити клопотання ОСОБА_1 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення та передачу в користування (оренду) земельної ділянки площею приблизно 0,5743 та, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного розміщення та обслуговування нежилих будівель і споруд.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач письмово звернувся до Дніпровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для фактичного розміщення та обслуговування придбаного ним нерухомого майна, проте відповідач листом відмовив у наданні дозволу. Позивач з такою позицією не погоджується, тому і звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що оскаржувана відмова у формі листа Дніпровської міської ради від 27.03.204 №8/13-743 винесена відповідно до чинних нормативно-правових актів та чинної містобудівної документації, будівельних норм, державних стандартів і правили. Також відповідач зазначає, що земельна ділянка знаходиться в охоронній зоні дощової каналізації Д=150, Д=600 мм, водопроводу Д-150 мм, високовольтних електрокабелів, які перетинають ділянку та проходять у здовж неї. Відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління департаменту від 19.03.2024 вх. № 4/16-169 за матеріалами плану зонування території міста зазначена земельна ділянка розташована в зоні розміщення підприємств у класу шкідливості (С33 до 50 м), що є джерелами забруднення атмосфери промисловими викидами встановлені розміри санітарно-захисних зон відповідно до класу шкідливості підприємств, згідно з затвердженою класифікацією промислових підприємств за санітарними нормами клас це 50 м. До V класу відносяться: хімічна та металургійна промисловості, підприємства метало оброблювальної промисловості з термічною обробкою без ливарних процесів, великі друкарні, меблеві фабрики. Позивачем не було надано жодних правовстановлюючих документів на будівлі e-1 (сходи), 2Ф (навіс), 2Х (киснева(тимчасова)), 2Ц (навіс) під час подання клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: пр. Богдана Хмельницького (Героїв Сталінграда), місто Дніпро також відсутні відомості щодо наявності актуального топографо-геодезичного плану М 1:500. Крім того, відповідач зазначає, що під час розгляду клопотання та наданих матеріалів до нього, Дніпровська міська рада прийшла до висновку, що на цей час не вбачається за можливе задоволення клопотання отриманого від ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки, яка знаходить за адресою: проспект Богдана Хмельницького (Героїв Сталінграда), місто Дніпро, для фактичного розміщення та обслуговування придбаного ним нерухомого майна, та було запропоновано привести у відповідність документи на об`єкти нерухомого майна. Відповідач наголошує, що уповноважений орган міської ради розглядає клопотання виключно на підставі поданих заявником графічних матеріалів та наданої ним інформації. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
27.06.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відповідачем подано заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в яких відповідач просить суд розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
У порядку ст. 123 ЗК України ОСОБА_1 письмово звернувся листом від 24.10.2023 № 36/2035 до Дніпровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для фактичного розміщення та обслуговування приданого ним нерухомого майна .
До клопотання надавав копію паспорта, копію РНОКПП, копію договору купівлі-продажу та графічний матеріал .
Листом від 16.11.2023 № 8/13-1004 відповідач визнав вказане клопотання не повним та додатково просив надати: копію технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна; графічні матеріали, що забезпечують чітке відображення всіх елементів та написів, що містить графічне зображення земельної ділянки із зазначенням місця розташування її меж, контурів об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці; орієнтовну площу земельної ділянки.
18.12.2023 позивач надав відповідачу доповнення до клопотання, до якого приєднав копію технічного паспорта будівель та споруд від 15.05.2013.
Листом від 27.03.2024 № 8/13-743 позивач отримав від відповідача відповідь (відмову) у якій зазначено таке.
Відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління Департаменту від 19.03.2024 вх. № 4/16-169 за матеріалами плану зонування території міста зазначена земельна ділянка розташована в зоні розміщення підприємств V класу шкідливості (С33 до 50 м).
За даними інформаційної бази містобудівного кадастру, відсутня актуальна топографо-геодезична зйомка М 1:500 зазначеної земельної ділянки.
Відповідно до наявних матеріалів технічної інвентаризації в межах запитуваної ділянки в наявності об`єкти, на які не надано правовстановлюючі документи.
Земельна ділянка знаходиться в охоронних зонах дощової каналізації Д=150, Д= 600 мм, водопроводу Д=150 мм, високовольтних електрокабелів, які перетинають ділянку та проходять уздовж неї.
Відсутність актуальної топографо-геодезичної зйомки М 1:500 не дає можливості визначити всі наявні обмеження, які стосуються інженерних мереж.
Уважно розглянувши надані правовстановлюючі документи на нерухоме майно та технічний паспорт встановлено, що не всі об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці по просі. Богдана Хмельницького, 162 М, наявні серед інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, правовстановлюючі або дозвільні документи на їх розміщення - не надано, а отже частина об`єктів не має права власності.
Запропоновано позивачу привести у відповідність документи на об`єкти нерухомого майна та виконати актуальний графічний матеріал М 1:500, що = забезпечує чітке відображення всіх елементів та написів, що містять графічне зображення земельної ділянки із зазначеним місцем розташування її меж, контурів об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Враховуючи вищезазначене, задовольнити вимоги викладені у клопотанні не вбачається можливим, роботи згідно клопотань від 24.10.2023 вх. № 36/2035, від 18.12.2023 вх. № 36/2035 не проводяться.
Позивач з такою позицією відповідача не погоджується, що і стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлений Земельним кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів «а» - «в» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
У свою чергу, порядок передачі земельних ділянок в оренду врегульовано статтею 124 ЗК України.
Так, ч.1 ст.124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Згідно з ч.2 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
При цьому, ч.3 ст.124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно до абз.16 ч.2 ст.134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.
Відтак, порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам для сінокосіння і випасання худоби, для городництва встановлюється статтею 123 ЗК України.
За приписами абз.1-6 ч.1 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Згідно з абз.1-2 ч.2 ст.123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Абзацом першим частини 3 статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, підставою для відмови органом місцевого самоврядування у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, жодних інших підстав для відмови законом не визначено.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 123 Земельного кодексу України.

Зі статті 79-1 Земельного кодексу України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

Такий висновок також узгоджується з положеннями статті 50 Закону України «Про землеустрій», відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

За змістом положень ст.122 Земельного кодексу України, вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Отже, Дніпровська міська рада наділена повноваженнями щодо передачі земельної ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності.

Крім того, згідно зі статтею 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Відповідно до ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова, зокрема, скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання.

Таким чином, законодавством чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до частини 5 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Отже, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, заяви про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)

Наведене є частинами єдиного процесу відведення земельних ділянок, тому охоплюються терміном питання відведення земельних ділянок.

Як установив суд, у порядку ст. 123 ЗК України ОСОБА_1 письмово звернувся листом від 24.10.2023 № 36/2035 до Дніпровської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення та передачу в оренду земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Дніпро, просп. Б. Хмельницького, 162-М для фактичного розміщення та обслуговування приданого ним нерухомого майна .

До клопотання надавав копію паспорта, копію РНОКПП, копію договору купівлі-продажу та графічний матеріал .

Листом від 16.11.2023 № 8/13-1004 відповідач визнав вказане клопотання не повним та додатково просив надати: копію технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна; графічні матеріали, що забезпечують чітке відображення всіх елементів та написів, що містить графічне зображення земельної ділянки із зазначенням місця розташування її меж, контурів об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці; орієнтовну площу земельної ділянки.

18.12.2023 позивач надав відповідачу доповнення до клопотання, до якого приєднав копію технічного паспорта будівель та споруд від 15.05.2013.

Листом від 27.03.2024 № 8/13-743 позивач отримав від відповідача відповідь (відмову).

Отже, у місячний строк з дати реєстрації клопотання позивача Дніпровською міською радою рішення за результатами його розгляду не прийнято, чим порушено вимоги ч.3 ст.123 Земельного кодексу України.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення Дніпровської міської ради щодо розгляду клопотання позивача від 24.10.2023 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Поряд з цим, строк розгляду клопотання є строком виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень (компетенції). Цей строк разом з іншими елементами (складовими) утворюють структуру повноважень суб`єкта владних повноважень. Недотримання строку виконання обов`язку є свідченням формального порушення реалізації повноважень, проте, повинно оцінюватися в межах причин і умов, які призвели до цього. Недотримання строку виконання обов`язку не означає припинення повноважень органу місцевого самоврядування і втрату ним правоможності на ухвалення будь-яких рішень, в тому числі й тих, які є предметом спору у цій справі, тому пропуск цього строку сам по собі не свідчить про звільнення відповідної ради від обов`язку розглянути питання надання дозволу на розробку технічної документації.

При цьому суд наголошує, що положення статті 123 ЗК України містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що відсутність належним чином оформленого рішення Дніпровської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, свідчить про те, що цей орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Отже, має місце протиправна бездіяльність відповідача з цього приводу.

Вказаний правовий висновок кореспондується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17.

Крім того, суд зазначає, що згідно з абзацом 3 частини 3 статті 123 Земельного кодексу України, у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, і якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проте цією нормою закріплено виключно право, а не обов`язок замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення документації із землеустрою або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його надані після спливу місячного строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 440/1922/19 (провадження №К/9901/29281/19).

Частина друга статті 123 Земельного кодексу України передбачає відповідний перелік документів, що має бути поданий до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність або користування, а саме: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені статтею 123 Земельного кодексу України.

Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення документації з землеустрою щодо отримання земельної ділянки у користування, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Враховуючи відсутність рішення Дніпровської міської ради з приводу клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд уважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки ним не надано суду доказів, які б підтверджували поважність причин та умов порушення вказаних вище порядку та строку розгляду клопотання позивача.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушень пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Отже, наведені відповідачем доводи жодним чином не спростовують висновку суду про допущену відповідачем протиправну бездіяльність щодо розгляду в належний спосіб та у визначеному законом порядку поданого позивачем клопотання і прийняття передбаченого законом рішення за результатами його розгляду, що, в свою чергу, беззаперечно порушує права останнього.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №806/3095/17 (адміністративне провадження №К/9901/50942/18).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

При цьому, оскільки відповідач фактично не розглянув клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не прийняв жодного рішення по суті, з метою повного та ефективного поновлення прав позивача, суд уважає за необхідне зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24.10.2023 вх. №36/2035 з урахуванням додатку від 18.12.2023 вх. №36/2035 до клопотання від 24.10.2023 вх. №36/2035 і прийняти відповідне рішення за результатами розгляду.

У рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд указує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладені норми, а також часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровської міської ради (просп. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради щодо не розгляду в належний спосіб та у визначеному законом порядку поданого ОСОБА_1 клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24.10.2023 вх. №36/2035 з урахуванням додатку від 18.12.2023 вх. №36/2035 до клопотання від 24.10.2023 вх. №36/2035.

Зобов`язати Дніпровську міську раду (пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, м. Дніпро, 49000, ) розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24.10.2023 вх. №36/2035 з урахуванням додатку від 18.12.2023 вх. №36/2035 до клопотання від 24.10.2023 вх. №36/2035 і прийняти відповідне рішення за результатами розгляду.

В іншій частині позовних вимог, у їх задоволенні відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської міської ради (пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, м. Дніпро, 49000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Дніпровська міська рада (просп. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000, ).

Суддя Н.В. Кучугурна