Справа № 580/7828/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року справа № 580/7828/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 02.07.2024 № 42 про відмову ОСОБА_2 в переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника, починаючи з фактичної дати звернення за призначенням пенсії з 25.06.2024.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є отримувачем пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_3 позивач у червні 2024 року звернулась до пенсійного органу із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Однак, відповідач відмовив позивачу у такому переведенні, посилаючись на ненадання документів, підтверджуючих факт перебування на утриманні померлого чоловіка, та не доведення факту спільного проживання з ним. Позивач вважає таку відмову протиправною та посилається на те, що вони з померлим чоловіком перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом однією сім`єю та вели спільний побут, бюджет, господарство. Вказує, що розмір пенсії чоловіка був більшим, ніж її, що свідчить про перебування позивача на забезпеченні чоловіка. За захистом своїх прав позивач звернулася до суду.

Відповідач проти позову заперечило. У відзиві на позовну заяву, наданому до суду 28.08.2024, відповідач зазначив, що позивач 25.06.2024 звернулася із заявою про проведення перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника. За принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та за розглядом заяви позивача 02.07.2024 прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії. Зазначив, що згідно з наданими документами вбачається невідповідність реєстрації місця проживання позивача та померлого чоловіка, а саме позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а померлий чоловік - АДРЕСА_2 . Таким чином, не підтверджено факт спільного проживання позивача з померлим годувальником на момент його смерті. Тому, підстави для переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ відсутні.

Ухвалою від 12.08.2024 суддя позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику сторін.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 . Позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує з 02.04.2009 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 27.07.1979, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 12.07.1994, виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Горлівки Донецької області.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 чоловік позивача був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки від 02.07.2016 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 фактичне місце її проживання/перебування визначено за адресою: дім відпочинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки від 02.07.2016 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 фактичне місце його проживання/перебування визначено за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно із свідоцтвом про смерть від 20.06.2024 серії НОМЕР_4 , виданий Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач звернулась до пенсійного органу із заявою від 25.06.2024 щодо проведення перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Відповідач за результатами розгляду заяви 02.07.2024 прийняв рішення № 42 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 . В обгрунтування рішення зазначив, що згідно з наданими документами вбачається невідповідність реєстрації місця проживання заявниці (позивача) та померлого чоловіка. А саме позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а померлий чоловік зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Через відсутність документів, що засвідчують спільне проживання/перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника прийнято спірне рішення.

Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Ч. 1 ст. 9 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачає, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV визначає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV).

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (ч. 1 ст. 37 Закону № 1058-IV).

Відповідно до п. 2.3 розд. ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі Порядок № 22-1) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи, зокрема, документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника (підпункт 9 пункту 2.3 розділу II Порядку № 22-1).

Абзац перший пункту 2.11 розділу II Порядку № 22-1 передбачає, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (п. 2.22 розділу II Порядку № 22-1 ).

Отже, виходячи з аналізу наведених норм, юридичне значення для призначення пенсії у разі втрати годувальника має встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника.

Як встановив суд, позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивача помер.

Згідно з відміткою у паспорті позивача, місцем її реєстрації є: АДРЕСА_1 . Поряд з цим, адресою реєстрації ОСОБА_3 (чоловіка позивача) є: АДРЕСА_2 .

Таким чином, позивач не надала доказів, що підтверджують місце проживання (за однією адресою) разом з чоловіком ОСОБА_3 .

Довідки від 02.07.2016 № та № про взяття на облік позивача та її чоловіка як внутрішньо переміщених осіб не можуть бути таким доказом, оскільки для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 № 1871-IX (далі Закон № 1871-IX).

У свою чергу, згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1871-IX місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до набрання чинності цим Законом, не підлягає повторній реєстрації (декларуванню). Для підтвердження інформації про місце проживання (перебування), зареєстроване до набрання чинності цим Законом, особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до: 1) паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки; 2) паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у формі е-паспорта або е-паспорта для виїзду за кордон; 3) витягу з реєстру територіальної громади.

За таких обставин, суд погоджується з висновками пенсійного органу щодо того, що місце проживання годувальника і позивача є різними.

Суд зазначає, що встановлені обставини справи та аналіз зазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що підставою для переведення з одного виду пенсії на інший, зокрема, з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, є подання заяви з необхідними документами до пенсійного органу. До цієї заяви обов`язково додається документ, який підтверджує перебування особи на утриманні померлого годувальника.

Таким документом є відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), або інші документи, видані за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт, або судове рішення про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника.

Позивач, звертаючись до відповідача із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, не надала документи, що засвідчують факт свого перебування на утриманні померлого годувальника.

Разом з цим, суд адміністративної юрисдикції не може встановлювати факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Суд звертає увагу, що вимоги нормативно-правових актів свідчать про обов`язковість надання разом з заявою про перехід/призначення пенсії по втраті годувальника саме документу, який підтверджує перебування особи на утриманні померлого годувальника, однак таких доказів матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем до органів пенсійного фонду не були надані необхідні документи, що позбавило відповідача можливості прийняти рішення на користь позивача.

За таких обставин, оскаржуване у цій справі рішення є правомірним і підстави для його скасування відсутні.

Суд вважає, що відповідач довів правомірність прийнятого рішення, натомість позивачем не довела та не підтвердила належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно приписів частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

На підставі частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень дії якого оскаржуються, не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності таких дій та не спростовано доводи позивача викладені у позовній заяві.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні у зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО