Справа № 160/27838/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить:
-визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі п.п. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, зазначені в п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю ІІ-ої групи;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі п.п. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, зазначені в п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю ІІ-ої групи.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 , 26.09.2024 подала на розгляд командуванню рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, зазначені в п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II-ої групи. До рапорту було долучено нотаріально завірені копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №003142, висновку ЛКК №399 від 11.10.2023, висновку ЛКК №400, пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 від 16.12.2008, заяви по догляду за особою з інвалідністю І групи від 31.07.2024, виписки з медичної картки амбулаторного хворого №1691/743 від 14.08.2024, оригіналу акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.03.2024, оригіналу акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.03.2024, довідки від 04.09.2023 №2095, довідки 222 від 08.08, свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , паспорта ОСОБА_2 та її рнокпп, паспорта ОСОБА_3 , витягу з реєстру територіальної громади від 06.10.2021, рішення Виконавчого комітету «Про доцільність призначення особи ОСОБА_1 по догляду на непрофесійній основі». Однак, листом від 30.09.2024 відмовив у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку із тим, що не надано документів, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї, які можуть надавати догляд. Крім того, відповідач у своїй відповіді зазначив, що особа, стосовно якої позивач здійснює постійний догляд, не потребує постійного догляду. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби, оскільки наданий висновок форми №080-4/о є належним доказом на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю разом у сукупності з висновком ЛКК №399 від 11.10.2023. Позивач вважає, що наведені обставини порушують її права та зумовили звернення до суду із цим позовом.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України.
Ухвалою суду від 23.10.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
Представником позивача усунено недоліки позову, подані докази сплати судового збору.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення з огляду на наступне. Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за №319 від 02.08.2024 лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 призначено на посаду офіцера резерву взводу резерву офіцерського роти резерву офіцерського складу НОМЕР_6 батальйону резерву НОМЕР_7 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів. 26.09.2024 позивач звернулася з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила клопотати перед вищим командуванням про її звільнення з лав Збройних Сил України на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, через сімейні обставини, зазначені в пункті 3 частини 12 цієї статті, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідач зазначає, що позивачем до рапорту не додано належним чином засвідчених копій документів на підтвердження обставин які є підставою для її звільнення з військової служби. Довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №003142 від 28.08.2023 не підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 . Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги на непрофесійній основі №400 від 11.10.2024 також не підтверджує необхідність здійснення саме постійного догляду за ОСОБА_2 . Більше того, зазначеним висновком, не визначено будь-який вид догляду, оскільки не підкреслений жоден з них. Крім того, з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1691/743 від 14.08.2024 вбачається відсутність рекомендацій щодо постійного стороннього догляду. З огляду на вказане, твердження позивача про підтвердження належними доказами необхідності ОСОБА_2 у постійному догляді є хибними. Щодо відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, відповідач вказує, що до рапорту не додано документів на підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 . Щодо вимоги про прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, відповідач зазначає про те, що з огляду на військове звання позивача - лейтенант медичної служби, повноваження на прийняття рішення про її звільнення з військової служби має командувач військ оперативного командування. Таким чином, командир військової частини НОМЕР_1 не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби, а лише уповноважений розглянути її рапорт «по команді» та клопотати або відмовити в клопотанні перед своїм безпосереднім командиром. Крім того, 17.10.2024 року позивач подала рапорт на звільнення (вх.6268 від 17.10.2024р.) з аналогічних підстав, який погоджений командиром військової частини НОМЕР_1 та направлений «по команді» командиру військової частини НОМЕР_8 з супровідним листом за вих.№9740 від 24.10.2024. Таким чином, враховуючи відсутність порушення прав позивача, відповідач просить відмовити у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.
У відповіді на відзив представником позивача зазначено про не погодження з відзивом, зауважує на безпідставності посилань відповідача на ненадання до рапорту документів на підтвердження підстав звільнення з військової служби та вказує, що відповідач не наділений повноваженнями оцінювати зміст медичних документів та діагнозів, а наявними в матеріалах справи доказами беззаперечно доведено необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 . Щодо підозр відповідача у наявності інших родичів та обов`язок доведення їх відсутності, представником позивача зазначено, що перевірка такої інформації знаходиться в прямій відповідальності відповідача. Щодо доводів відповідача про передачу рапорту іншій частині для розгляду, представником зауважено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а тому остання підпорядковується саме цій військовій частині, а не іншій.
Відповідач своїм правом подати заперечення на відповідь не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документована паспортом громадянина України (ID-картка) № НОМЕР_9 від 10.09.2021, орган, що видав 1258, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; перебуває на військовій службі у Збройних Силах України за контрактом, з 29.08.2024 на посаді офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 , виданого 15.03.1982, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11 , виданого повторно Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер у віці 38 років, про що 03.04.2000, складено відповідний актовий запис №8.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №003142 від 28.08.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено ІІ групу інвалідності з 12.07.2023, безстроково, причина інвалідності: запальне захворювання з ураженням органів опори та руху, висновок про умови та характер праці пенсіонер за віком.
11.10.2023 ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Солонянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області складено Висновок №399, в якому комісія зазначила, що в зв`язку з наявністю хронічного захворювання, постійного амбулаторного лікування, віку хворого, обмеження в самообслуговуванні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , потребує постійного стороннього догляду терміном на 1 (один) рік.
11.10.2023 ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Солонянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Солонянської слищної ради Дніпропетровської області відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складено Висновок №400 (форми №080-4/о) про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись, і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.
У заяві від 31.07.2024, посвідченої нотаріально, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтвердила, що із числа військовозобов`язаних членів сімї першого ступеня споріднення для свого утримання (догляду) обирає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області №07 від 12.09.2024, вирішено визнати доцільним призначення ОСОБА_1 , 1982 р.н., особою по догляду на непрофесійній основі над ОСОБА_2 , 1958 р.н.

26.09.2024 позивачем подано до командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просила клопотання перед вищим командуванням про звільнення з лав Збройних сил України на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, зазначені в п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи.

До рапорту позивач долучила наступні документи: копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №003142; висновок ЛКК №399 від 11.10.2023; висновок ЛКК №400 від 11.10.2023 (оригінал); ?? копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 від 16.12.2008; ???копію заяви по догляду за особою з інвалідністю ІІ групи від 31.07.2024; виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1691/743 від 14.08.2024 (оригінал); акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.03.2024; акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.08.2024; копію довідки №2095 від 04.09.2023 р.; довідку №222 від 08.08.2024 (оригінал); копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ; копію паспорта ОСОБА_2 ; копію картки платника податків ОСОБА_2 ; копію паспорта ОСОБА_1 ; копію картки платника податків ОСОБА_1 ; витяг з реєстру територіальної громади від 06.06.2024 р.; рішення виконавчого комітету «Про доцільність призначення особи ОСОБА_1 по догляду на непрофесійній основі».

Згідно із відомостями у рапорті від 26.09.2024 він зареєстрований за вх.№5067 та погоджений командиром взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу та командиром роти резерву офіцерського складу ініційовано клопотання по суті рапорту лейтенанта м.с. ОСОБА_1 перед командиром Військової частини НОМЕР_1 .

Листом від 30.09.2024 №4446 Військова частин НОМЕР_1 повідомила позивачу, що рапорт від 26.09.2024 (вх.№5067) про звільнення з військової служби не погоджений.

В обґрунтування такого рішення відповідачем у листі від 30.09.2024 №4446 зазначено, що рапорт від 26.09.2024 року (вх. №5067 від 26.09.2024р.) та копії документів доданих до нього, не підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_2 або, у разі наявності таких, підтвердження потреби останніх у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. До того ж, в нотаріально посвідченій заяві від 31.07.2024 ОСОБА_2 підтверджує, що із числа військовозобов`язаних членів своєї сім`ї першого ступеня споріднення для свого утримання (догляду) обирає ОСОБА_1 , що може свідчити про наявність у неї інших членів сім??ї першого чи другого ступеня споріднення. Таким чином, є не доведеною обставина відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того, в копіях Актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.03.2024 та 08.08.2024 містяться недостовірні дані, а саме, що ОСОБА_2 за висновком МСЕК потребує сторонньої допомоги. Вказане спростовується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №003142 від 28.08.2023. Поряд з цим, пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Однак, до рапорту додано копії документів, які не засвідчені в установленому законодавством порядку. З огляду на зазначене, рапорт від 26.09.2024 року (вх. №5067 від 26.09.2024р.) щодо клопотання про звільнення лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , з військової служби не погоджено.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, позивач звернулась до суду із цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час спірних відносин та розгляду справи не скасований.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин).

За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом (пункт 1 частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з абзацом 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008 в редакції на час спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Положеннями підпункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) здійснюється на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція №170 в редакції на час спірних відносин).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції №170).

Отже, законодавством передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через такі сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

При цьому, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка є військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуває на військовій службі за контрактом, з 29.08.2024 у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу.

В межах спірних відносин позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю IІ групи.

В якості підстави для такої відмови відповідачем зазначено про відсутність на те правових підстав, оскільки до рапорту від 26.09.2024 не надано документів, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю, а також не доведено відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Обґрунтовуючи неправомірність відмови у звільненні з військової служби, позивачем зазначено, що її мати ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №003142, та потребує постійного догляду, що підтверджується висновками ЛКК медичної установи №399 та №400, проте відповідачем безпідставно не враховано такі документи.

Однак, такі доводи позивача знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Так, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №003142 від 28.08.2023, ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності з 12.07.2023 безстроково, причина інвалідності: запальне захворювання з ураженням органів опори та руху, висновок про умови та характер праці пенсіонер за віком.

У висновку ЛКК №399 від 11.10.2023 КНП «Солонянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, копія якого надана до матеріалів справи, зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду терміном на 1 (один) рік.

У висновку ЛКК №400 від 11.10.2023 (форми №080-4/о) КНП «Солонянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, копія якого надана до матеріалів справи, зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рекомендовано такі соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (необхідне підкреслити); такий висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Суд зазначає, що визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить дані про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

В свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Так, Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд. В свою чергу, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з пунктом 2 цієї Інструкції висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.

У пункті 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 8 Інструкції).

Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що така визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, то суд приходить до переконання, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Наведені висновки узгоджуються з висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23. У наведеній справі Суд розглядав питання щодо права позивача на звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), згідно з яким, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

У справі, що розглядається адміністративним судом, спірним є питання щодо права позивача на звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, відповідно до якого військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Водночас, в обох випадках необхідним є встановлення того, яким документом має бути підтверджено необхідність здійснення постійного догляду за особою, яка потребує такого догляду.

З огляду на викладене, застосуванню у цій справі підлягають висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23.

Суд зазначає, що висновок ЛКК № №399 від 11.10.2023 КНП «Солонянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, що долучений позивачем до рапорту від 26.09.2024 на підтвердження необхідності постійного догляду за матір`ю, не відповідає формі № 080-2/о, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я».

Не є таким і висновок ЛКК №400 від 11.10.2023 КНП «Солонянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області, оскільки складений за формою №080-4/о для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Отже, з матеріалів справи не вбачається подання разом із рапортом про звільнення від 26.09.2024 документів, що підтверджують необхідність постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю IІ групи.

Крім того, подані до рапорту від 26.09.2024 документи не засвідчують відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у особи, яка потребує постійного догляду, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Надані до рапорту довідки про склад сім`ї, акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї не підтверджують таких обставин, а зміст заяви від 31.07.2024, в якій ОСОБА_2 для свого утримання (догляду) обирає доньку ОСОБА_1 «із числа військовозобов`язаних членів своєї сім`ї першого ступеня споріднення», говорить про певний відбір серед членів сім`ї першого ступеня споріднення, а відтак не може свідчити про відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у особи, яка потребує постійного догляду.

Доводи представника позивача у позові та відповіді на відзив про те, що перевірка відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у особи, яка потребує постійного догляду, знаходиться в прямій відповідальності відповідача, є слушними. Водночас, суд звертає увагу, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення, а відтак не надання військовослужбовцем таких документів унеможливлює перевірку інформації, зазначеної в них.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що правових підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі рапорту від 26.09.2024 у відповідача не було, оскільки позивачем не надано відповідачу належних доказів на підтвердження підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлена права звернутись до відповідача, надавши такі документи.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_12 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова