Справа № 520/5798/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Мар`єнко Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 р. Справа № 520/5798/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2024, по справі № 520/5798/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо непроведення повного розрахунку після звільнення ОСОБА_1 зі служби ГУНП в Харківській області та невиплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015-2022 роки в загальній кількості - 152 доби невикористаних календарних днів відпусток в сумі 124570,08 грн;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015-2022 роки в загальній кількості - 152 доби невикористаних календарних днів відпусток в сумі 124570,08 грн;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Харківській області за затримку повного розрахунку після звільнення зі служби ОСОБА_1 : пеню - у сумі 22850,31 грн; 3% річних - у сумі 2191,05 грн; інфляційні витрати - у сумі 1858,86 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 частково задоволено позов.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період 2015 -2022 року загальної тривалістю 118 діб.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за період 2015 -2022 року загальної тривалістю 118 діб, виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення в зазначеній частині та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції, зокрема апелянт вказав, що компенсація за невикористані дні щорічної чергової основної та додаткової оплачуваної відпусток за роки, що передують року звільнення, законодавством не передбачена.

Зауважував, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01.05.2022, виключають можливість субсидіарного застосування загальних норм трудового законодавства та інших загальних законів до регулювання порядку проходження та припинення служби поліцейськими, отже повинні застосовуватися тільки норми, що встановлені Законом № 580-VIII.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 02.10.2018 року перебував на службі в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області; з 02.10.2018 по 06.11.2019 - у Департаменті захисту економіки Національної поліції України, з 07.11.2019 по 31.12.2021 - в Управлінні стратегічних розслідувань у Донецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, з 01.01.2022 по 13.06.2022 - у Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України, та з 13.06.2022 по 31.07.2023 - в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 31.07.2023 №332о/с (по особовому складу) капітан поліції ОСОБА_1 , старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, звільнений зі служби за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) з 31.07.2023 року.

Вважаючи протиправним непроведення відповідачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2015-2022 роки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпусток, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби..

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про відпустки» № 504/96-ВР від 15.11.1996 встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1-4 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч. ч. 7-11 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частинами 1, 2 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України № 260 від 06 квітня 2016, визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розд. І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз. 7, 8 п. 8 розд ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Колегія суддів зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів, відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється, та у разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 № 8-рп/2002у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України(справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР і ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної та додаткової відпустки.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, від 04.02.2021 у справі № 160/5393/19, від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20, від 26.05.2021 у справі № 360/1362/20, від 24.06.2021 у справі № 520/8054/2020.

Порядок нарахування поліцейському грошової компенсації за невикористану відпустку, що встановлений п. 8 розд. ІІІ Порядку № 260, згідно із яким виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби та одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Відповідно до інформації УКЗ ГУНП в Харківській області викладеної у листі від 12.07.2024 №4215вс/119-12/01-2024 під час проходження служби в ГУНП в Харківській області з 07.11.2015 по 02.10.2018 та з 13.06.2022 по 31.07.2023 ОСОБА_1 частину щорічної чергової основної відпустки за 2015 рік не використав (02 доби), щорічну чергову оплачувану основну відпустку за 2016 рік не використав (30 діб), щорічну чергову оплачувану основну відпустку за 2017 рік використав у повному обсязі. Щорічні чергові оплачувані основні та додаткові відпустки за 2018 та 2022 роки під час проходження служби в ГУНП в Харківській області не використовував. Інформація щодо використання ОСОБА_1 щорічних відпусток у період з 02.10.2018 по 13.06.2022 відсутня, оскільки він проходив службу не в ГУНП в Харківській області, а в підрозділах Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Разом з тим, повідомлено, що у 2018 році ОСОБА_1 мав право на 30 діб основної відпустки, у 2019 році - 30 діб основної відпустки, у 2020 році - 30 діб основної відпустки та 1 додаткової, у 2021 - 30 діб основної відпустки та 02 додаткової відпустки, у 2022 році - 30 діб основної та 03 додаткової (а.с.73).

Згідно листа Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 28.12.2023 №61аз, капітан поліції ОСОБА_1 проходив службу в ДЗЕ в період з 02.10.2018 по 07.11.2019. Згідно обліковими даними ліквідаційної комісії Департаменту позивачу відпустка за 2018 рік (з 02 жовтня до 31 грудня 2018 року) не надавалась, за 2019 рік основна додаткова відпустка використана у повному обсязі (наказ ДЗЕ від 13.09.2019 №293 о/с) (а.с.22).

Згідно листа Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 22.08.2024 №270/39-2024 та листа Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 21.08.2024 №35052-2024, наданого на виконання вимог ухвали суду від 16.08.2024, позивач основну чергову оплачувану відпустку за 2019 рік використав у повному обсязі. Щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік ОСОБА_1 у ДСР не надавалась, оскільки необхідного стажу служби в поліції для набуття права на таку відпустку у нього не було (а.с. 100-104).

Відповідно до листа Управління стратегічних розслідувань в Донецькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 06.12.2023 №К-4аз/55/104/01-2023, ОСОБА_1 проходив службу в управлінні стратегічних розслідувань в Донецькій області ДСР НПУ в період з 07.11.2019 по 31.12.2021. За цей період перебував у відпустці:

у 2020 році - з 07.09.2020 по 21.09.2020 (15 діб), відповідно до наказу ДСР НПУ від 27.08.2020 №273 о/с та з 28.12.2020 по 31.01.2021 (15 діб), відповідно до наказу ДСР НПУ від 24.12.2020 №456 о/с. Щорічну оплачувану відпустку за 2020 рік використав у повному обсязі.

у 2021 році - з 27.04.2021 по 08.05.2021 (10 діб), відповідно до ДСР НПУ від 16.04.2021 №130 о/с. Залишок щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік становить 20 діб та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік - 2 доби (а.с.25).

Згідно грошового атестату №79, виданого Департаментом внутрішньої безпеки НП України 06.06.2022 року у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби згідно наказу ДВБ від 09.06.2022 №245 о/с, ОСОБА_1 за 2022 рік відпустка не використана (а.с.26-27).

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 31.07.2023 №332о/с (по особовому складу) ОСОБА_1 компенсована невикористана щорічна чергова оплачувана відпустка за період з 01.01.2023 по 31.07.2023 у кількості 20 діб (а.с.28).

Отже, матеріалами справи підтверджено наявність у ОСОБА_1 118 днів основної та додаткової відпустки за період служби в органах поліції, які не були компенсовані позивачу при звільненні зі служби, а саме: за 2015 рік - 2 доби основної відпустки, за 2016 рік - 30 діб основної відпустки, за 2018 рік - 30 діб основної відпустки, за 2020 рік - 1 доба додаткової відпустки, за 2021 рік - 20 діб основної відпустки та 2 доби додаткової відпустки, за 2022 рік - 30 діб основної та 3 доби додаткової відпустки.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015-2022 роки в загальній кількості - 118 діб.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на Закон № 2123-ІХ, яким внесено зміни до Закону № 580-VIII та викладено частину першу статті 60 останнього в редакції: «Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції», оскільки вказаним Законом № 2123-ІХ не було змінено правове регулювання питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському.

Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в оскаржуваній відповідачем частині.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 по справі № 520/5798/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов