Справа № 580/7602/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року справа № 580/7602/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) в особі представника адвоката Шевченка О. А. з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч. 4 п. 2г) ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі ч. 4 п. 2 г) ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник зазначив, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 НГУ. Батько позивача - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново та потребує сторонньої допомоги, догляду та постійної підтримки. У червні 2024 позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Однак, військова частина відмовила позивачу у задоволенні рапорту. Вказує, що позивач має право на звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи. Тому, за захистом прав та інтересів позивача звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач проти позову заперечив. 19.08.2024 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що умовою звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. У поданих позивачем документах на звільнення відсутній запис у довідці МСЕК з вказівкою про потребу в необхідності здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 . Натомість, в поданого позивачем акта обстеження матеріально побутових умов проживання ОСОБА_2 вбачається, що останній є інвалідом II групи, хворіє і потребує сторонньої допомоги, догляду та постійної підтримки. Відповідач вважає, що зазначений акт не відповідає вимозі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII та не може бути таким документом, що підтверджує необхідність у постійному догляді ОСОБА_2 . Крім того такий акт виданий не закладом охорони здоров`я. Також наголошує, що позивач не додав до рапорту та позовної заяви жодних доказів про відсутність інших родичів першого чи другого ступеня споріднення які можуть здійснювати догляд за батьком позивача. З указаних підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 06.08.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, що не заперечується сторонами.

Батько позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи з 04.12.2020 безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії ААБ № 776432 від 07.12.2020, йому протипоказана важка фізична праця, значні психоемоційні навантаження.

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 . Степанецької сільської ради від 14.06.2024 комісія дійшла висновку, що ОСОБА_2 , інвалід війни ІІ групи хворіє і потребує сторонньої допомоги, догляду та постійної підтримки.

Згідно з витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.06.2024 позивач та його батько ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач подав до військової частини НОМЕР_2 НГУ рапорт від 28.06.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, тобто через сімейні обставини у зв`язку з наявністю батька ОСОБА_2 із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Листом від 10.07.2024 № 1/61/10-1357-4-84 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для його звільнення з військової служби, посилаючись на те, що у поданих документах відсутня довідка МСЕК з вказівкою про потребу у необхідності здійснювати постійного догляду за батьком та документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому в звільненні з військової служби, за захистом своїх прав та інтересів через свого представника звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).

Частини 1 - 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період. До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №2232-Х11 у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Відповідно до статті 39 Закону № 2232-ХІІ на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

Як встановив суд, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Статтею 26 Закону № 2232-XII передбачені підстави звільнення з військової служби. При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону № 2232-XII та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Таким чином, з огляду на введення в Україні воєнного стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

П. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII визначає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як встановив суд, позивач звернувся до відповідача із рапортом від 28.06.2024 про звільнення від військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, тобто через сімейні обставини.

Однак, відповідач листом від 10.07.2024 № 1/61/10-1357-4-84 повідомив позивача про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби.

З приводу наведеного відповідачем у листі за результатами розгляду рапорту позивача, суд зазначає таке.

У поданому рапорті від 28.06.2024 позивач клопотав про його звільнення на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до зазначеної норми Закону підставами звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин є наявність у сукупності таких умов:

необхідність здійснювати постійний догляд за батьком позивача;

батько позивача повиннен бути особою з інвалідністю I чи II групи;

за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Позивач на обгрунтування підстав звільнення його з військової служби надав документи, з яких вбачається, що батько позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи з 04.12.2020 безтерміново. Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії ААБ № 776432 від 07.12.2020 ОСОБА_2 протипоказана важка фізична праця, значні психоемоційні навантаження.

На підтвердження факту необхідності здійснювати постійний догляд за батьком позивач надав акт обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 . Степанецької сільської ради від 14.06.2024, відповідно до якого комісія дійшла висновку, що ОСОБА_2 , інвалід війни ІІ групи хворіє і потребує сторонньої допомоги, догляду та постійної підтримки.

Однак, підставою звільнення з військової служби є необхідність здійснювати постійний догляд за батьком позивача. Разом з тим, із зазначеного акта від 14.06.2024 вбачається, що ОСОБА_2 потребує сторонньої допомоги, догляду та постійної підтримки, що не свідчить про необхідність саме постійного догляду.

Також, суд зауважує, що зазначений акт обстеження матеріально побутових умов проживання ОСОБА_2 не може вважатися документом, що підтверджує необхідність у постійному догляді ОСОБА_2 , оскільки висновок про те, що батько позивача потребує постійного догляду повинен підтверджуватися висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Тож, суд зазначає, що позивач не надав жодних документів, які підтверджують потребу ОСОБА_2 у постійному догляді.

Крім того, як було зазначено вище, однією із умов звільнення з військової служби є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення батька позивача або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Втім, на підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення батька позивач не надав ні до рапорту, ні до матеріалів справи доказів щодо відсутності у ОСОБА_2 (батька позивача) інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, або неможливості здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 такими особами через їх самостійну потребу в постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутні передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ підстав звільнення позивача з військової служби.

Таким чином, підстави відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби є законними та обґрунтованими, отже підстави задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО