Справа № 160/32341/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

09 січня 2025 року

м. Київ

справа №160/32341/23

адміністративне провадження №К/990/51008/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Стеценка С.Г., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року

у справі №160/32341/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оформленої листом від 27 листопада 2023 року №0400-010311-5/189827 та рішенням від 17 листопада 2023 року №;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачці пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 17 жовтня 2023 року, виходячи з вислуги років - 29 років 07 місяців 12 днів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року позов задоволено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 30 грудня 2024 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), частини четвертої статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-IV (далі - Закон №2713-IV), пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" від 17 липня 1992 року №393 (далі - Порядок №393), а також не врахували висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27 травня 2008 року у справі №21-2438во17, та висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а, від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а.

У касаційній скарзі позивачка не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що вислуга років позивачки станом на день звільнення у календарному обчисленні - 14 років 09 місяців 21 день є недостатньою для призначення позивачці пенсії згідно пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII, оскільки позивачка звільнена зі служби після змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393" від 16 лютого 2022 року №119 (далі - постанова КМУ №119) до Порядку №393, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення пункту "а" статті 12 Закону №2262-XII, Порядку №393 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №119, якими передбачено зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років тільки для визначення розміру пенсії.

На обґрунтування касаційної скарги позивачка зазначає, що можливість призначення пенсії за вислугу років відповідно до пільгового обрахунку, набутої на день звільнення зі служби вислуги років, передбачена як положеннями статей 12, 17-1 Закону №2262-XII у взаємозв`язку з пунктами 1, 2, 2-1 Порядку №393 в редакції постанови КМУ №119, так і іншими нормативними актами чинного законодавства, що передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення різних видів пенсій та соціального забезпечення, зокрема й положеннями статті 23 Закону №2713-IV.

Позивачка вважає, що вислуга років станом на час звільнення її зі служби становила у календарному обчисленні 14 років 09 місяців 21 день, з урахуванням пільгового обчислення, визначеного частиною четвертою статті 23 Закону №2713-IV 29 років 07 місяців 12 днів, загалом відповідає умовам, визначеним пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону №2262-XII, оскільки положеннями статті 23 Закону №2713-IV особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України гарантовано право на зарахування у пільговому (кратному) обчисленні вислуги років для призначення пенсії.

Також позивачка наводить висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а, у якому зазначено, що можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Порядком №393. Крім того, до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

У висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а, зазначено, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Разом з тим, позивачка не погоджується з необхідністю застосування у даних правовідносинах висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15 січня 2024 року у справі №240/22910/22, від 31 серпня 2023 року у справі №200/4951/22, від 11 вересня 2023 року у справі №480/4827/22, від 07 вересня 2023 року у справі №560/9478/22, від 15 вересня 2023 року у справі №380/10714/22, від 18 жовтня 2023 року у справі №360/17/23 та від 15 січня 2024 року у справі №240/22910/22, посилання на які міститься в оскаржуваній постанові Третього апеляційного адміністративного суду, оскільки ухвалені в спорах щодо призначення пенсії за вислугу років працівникам Національної поліції України, Державної прикордонної служби України, Збройних сил України які мають відмінний правовий статус, врегульований на законодавчому рівні іншими законами та підзаконними актами, дія яких не розповсюджується на правовий статус осіб рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить Верховний Суд скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року та залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року, змінивши мотивувальну частину рішення в частині підстав задоволення позову.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, враховуючи доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою передбачено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року, з метою з`ясування правильності застосування судом апеляційної інстанції положень пункту "а" статті 12 Закону №2262-XII, частини четвертої статті 23 Закону №2713-IV, пункту 3 Порядку №393 та перевірки необхідності застосування висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 травня 2008 року у справі №21-2438во17, та висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а, від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а.

Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі №160/32341/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Витребувати з Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу №160/32341/23.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді Н.В. Коваленко

С.Г. Стеценко