Справа № 280/10178/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року Справа № 280/10178/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 )

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 від 04.10.2024 №79 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення ст. 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та оголошення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА» молодшому сержанту ОСОБА_1 головному сержанту 3 кулеметного взводу 1 зенітно кулеметної роти ВЧ НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення статей 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, оскільки під час відправки особового складу у відрядження до військової частини НОМЕР_3 28.09.2024 з метою проходження фахової підготовки позивач відмовився відбувати. Однак, позивач зазначає, що зазначені обставини не відповідають дійсності, оскільки 28.09.2024, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, ним, в порядку підпорядкованості, був поданий рапорт про направлення його для проходження реабілітації, на підставі якого позивач був госпіталізований до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №9» Запорізької міської ради, де перебував по 22.10.2024. Враховуючи вищевикладене, вважає спірний наказ протиправним. Просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 11.11.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано від ВЧ НОМЕР_2 належним чином засвідченні копії документів, з урахуванням яких прийнято оскаржуваний наказ №79 від 04.10.2024.

Представником відповідача подано витребувані докази та відзив на позовну заяву (вх.№54940 від 29.11.2024), в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 28.09.2024 об 11.20 позивача було ознайомлено з наказом командира ВЧ НОМЕР_2 про відрядження до ВЧ НОМЕР_3 з метою проходження фахової підготовки;, о 15.00 цього для позивач самовільно вибув з КСП роти до стройової частини та зареєстрував рапорт з проханням на реабілітацію, але підтверджуючих документів не надав; близько 17.30 позивач відмовився убувати до навчального центру. Проведеним службовим розслідуванням підтверджено факт невиконання наказу командира. Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина позивача виражається у формі прямого умислу та полягає у порушенні військової дисципліни, що тягне за собою притягнення до дисциплінарної відповідальності. Враховуючи обставини, які склались на цей час у державі, дотримання дисципліни та виконання бойових наказів є першочерговим обов`язком всіх військовослужбовців. Законодавець посилив відповідальність військовослужбовців за невиконання бойових наказів під час воєнного стану, оскільки саме від їх виконання залежить територіальна цілісність держави. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивача подав відповідь на відзив (вх.№56263 від 06.12.2024), в якій зазначає, що в акті службового розслідування містяться медичні документи та його посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, отже відповідачу було достеменно відомо про стан здоров`я позивача та неможливість виконання бойових та спеціальних завдань. Щодо негативної службової характеристики позивач вважає, що це суб`єктивна думка особи, яка її склала, тим паче вона не містить дати складання, а отже неможливо встановити, коли вона була складена. Таким чином позивач вважає, що відповідач не надав доказів на доведення провини позивача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Молодший сержант ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді головного сержанта 3 зенітного кулеметного взводу 1 зенітної кулеметної роти ВЧ НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.09.2024 №268 молодшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 зенітного кулеметного взводу 1 зенітної кулеметної роти, вважати таким, що вибув у відрядження до НОМЕР_4 навчального механізованого полку НОМЕР_5 навчального центру (військова частина НОМЕР_3 ), АДРЕСА_3 на 16 діб з «29» вересня 2024 року по «14» жовтня 2024 року з метою проходження фахової підготовки за спеціальністю оператор протитанкових ракетних комплексів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ВОС-111).

28.09.2024 позивачем було складено рапорт (зареєстрований №3071 від 28.09.2024) на ім`я командира 1 роти 632-го ОЗКБ ОСОБА_3 , в якому просив направити його для проходження реабілітації на підставі висновку МСЕК і виписаної індивідуальної програми реабілітації у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я.

Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.09.2024 №311 «Про призначення службового розслідування» відповідно до доповіді сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_4 , командира 3 зенітного кулеметного взводу 1 зенітної кулеметної роти ВЧ НОМЕР_2 стало відомо, що 28.09.2024 під час відправки особового складу у відрядження до військової частини НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 (відповідно до Наказу від 28.09.2024 №268) о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_1 відмовився прямувати у відрядження. Станом на 28.09.2024 року 20:00 сержант ОСОБА_1 перебуває у місці тимчасового розташування підрозділу, у відрядження не вибув. З метою з`ясування причин та умов, що сприяли даному випадку, виявлення винних осіб та встановлення ступеня їх вини до 08.10.2024 провести службове розслідування по даному факту.

За змістом Акта службового розслідування від 04.10.2024 встановлено, що 28.09.2024 згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 повинен був прямувати у відрядження до ВЧ НОМЕР_3 на 16 діб з 29.09.2024 по 14.10.2024 з метою проходження фахової підготовки за спеціальністю оператор протитанкових ракетних комплексів «Корсар», але під час відправки особового складу у відрядження о 18.00 відмовився прямувати у відрядження. Станом на 20.00 ОСОБА_1 , перебуває у місці тимчасового розташування підрозділу, у відрядження не вибув. З пояснення молодшого сержанта ОСОБА_1 стало відомо, що 28.09.2024 написав рапорт на реабілітаційне лікування, також він є інвалідом 3-ї групи внаслідок війни, тому він не може їхати у відрядження, оскільки у ВЧ НОМЕР_3 збільшене фізичне навантаження. З пояснення капітана ОСОБА_5 , начальника медичної служби ВЧ НОМЕР_2 , стало відомо, що молодшого сержанта ОСОБА_1 недоцільно залучати до бойових і спеціальних завдань за станом здоров`я, на підставі наслідків перенесеного вогнепального поранення, осколкового поранення правого ліктьового суглобу, передпліччя з порушенням функції правої верхньої кінцівки. З пояснення капітана ОСОБА_3 , командира 1 зенітної кулеметної роти, стало відомо, що 28.09.2024 о 09:00 годині був виданий наказ командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) №268 про відрядження молодшого сержанта ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_3 , після цього о 11:20 28.09.204 з наказом про відрядження був ознайомлений командир 3 зенітного кулеметного взводу 1 зенітної кулеметної роти молодший сержант ОСОБА_4 та молодший сержант ОСОБА_1 головний сержант НОМЕР_6 зенітного кулеметного взводу, з наказом прибути до місця збору о 17:30. О 15:00 годині молодший сержант ОСОБА_1 самовільно вибув з КСП роти до стройової частини та здав рапорт з проханням направлення на реабілітацію, але підтверджуючих документів не надав. Близько 17:30 молодший сержант ОСОБА_1 відмовився убувати до навчального центру.

Зазначено, що проведеним службовим розслідуванням підтверджено факт невиконання позивачем наказу командира. Вказано, що в діях військовослужбовця вбачається ознаки порушень вимог абзацу першого статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування. Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина молодшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 зенітного кулеметного взводу 1 зенітної кулеметної роти ВЧ НОМЕР_2 , виражається у формі прямого умислу та полягає у порушенні військової дисципліни.

За наслідками проведеного службового розслідування запропоновано молодшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 зенітного кулеметного взводу 1 зенітної кулеметної роти ВЧ НОМЕР_2 притягнути до дисциплінарної відповідальності за порушення статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючись статтею 48 пункту «в» Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголосити дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА».

Згідно витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 04.10.2024 №79 «Про результати службового розслідування та покарання винних» молодшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 зенітного кулеметного взводу 1 зенітної кулеметної роти ВЧ НОМЕР_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення статей 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючись статтею 48 пункту «в» Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА».

Не погоджуючись з наказом від 04.10.2024 №79 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення дисциплінарного стягнення «СУВОРА ДОГАНА», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до статті 2 Закону № 2232-XII (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), яким визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;

- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно зі статтею 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Стаття 26 Статуту визначає, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до статті 30 Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (стаття 31 Статуту).

Відповідно до статті 35 Статуту, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно зі статтею 37 Статут, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України скарг (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

За змістом статті 3 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, поміж іншим, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Відповідно до частини 5 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення…

..Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

За змістом статті 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до статті 7 Дисциплінарного статуту, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.

Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені вказаним Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до частини 8 статті 85 Дисциплінарного статуту, порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту).

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, що становить сутність військової дисципліни. При цьому, суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, на військовослужбовця може бути накладено владою командира дисциплінарне стягнення, яке може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Командир, в свою чергу, зобов`язаний налагодити роботу таким чином, щоб не допускати вчинення дій зі сторони військовослужбовців, які б порушували дисципліну та внутрішній порядок, а при виявленні неналежної поведінки (порушення дисципліни та внутрішнього порядку) підпорядкованих військовослужбовців, командир батальйону повинен вживати заходи реагування на такі факти з метою відновлення військової дисципліни та внутрішнього порядку у батальйоні.

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало невиконання позивачем наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №268 від 28.09.2024 про відрядження позивача до навчального центру ВЧ НОМЕР_3 для проходження фахової підготовки.

Факт невиконання даного наказу підтверджений матеріалами справи та не оспорюється сторонами.

Разом із тим, позивач зазначає, що причиною невиконання такого наказу стало різке погіршення стану його здоров`я та необхідність проходження реабілітації на підставі висновку МСЕК, про що 28.09.2024 ним було подано відповідний рапорт на ім`я командира 1 зенітної кулеметної роти ВЧ НОМЕР_2 капітана ОСОБА_3 , за наслідками розгляду якого позивач у подальшому проходів стаціонарне лікування.

Надаючи оцінку таким доводам, суд вважає їх неспроможними та такими, що не доводять поважність причин невиконання наказу командира ВЧ НОМЕР_2 , з таких причин.

Відповідно до абзацу 3 частини 37 Статуту внутрішньої служби про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу оголошено дисциплінарне стягнення за невиконання наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 28.09.2024 №268.

Матеріалами справи не підтверджується, що позивач повідомив командира ВЧ НОМЕР_2 , який віддав вказаний наказ, про обставини, що зумовили його неспроможність виконати даний наказ.

Крім того, саме по собі подання позивачем рапорту про направлення його на реабілітаційне лікування не є безумовною та поважною причиною невиконання наказу командира військової частини про направлення у відрядження, оскільки на момент необхідності виконання наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 28.09.2024 №268 рапорт позивача ще не був розглянутий і по ньому не було прийнято жодного рішення. У випадку позитивного вирішення рапорту позивача, останній не був позбавлений можливості вибути для реабілітаційного лікування з місця перебування у відрядженні на підставі відповідного наказу командира ВЧ НОМЕР_2 .

Також до матеріалів справи не надано жодних доказів того, до необхідність направлення позивача на лікування була зумовлена невідкладним, терміновим або екстреним випадком погіршення стану його здоров`я. Так, згідно наданої виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5263 відділення фізичної реабілітації ОСОБА_1 , де позивач проходив курс реабілітації з 08.10.2024 по 22.10.2024, зазначено, що госпіталізований до ВФР для проходження курсу реабілітації.

Враховуючи, що військова дисципліна ґрунтується, зокрема, на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, бездоганного і неухильного додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, у тому числі, виконання наказів командирів, суд зазначає, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у зв`язку з невиконанням наказу командира ВЧ НОМЕР_2 є обґрунтованим, оскільки в діях позивача наявний склад дисциплінарного правопорушення.

Щодо обраного виду дисциплінарного стягнення, суд зазначає, що Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.02.2021р. у справі №1.380.2019.000616, від 09.12.2020р. у справі №804/3564/17 та постанові від 10.04.2019р. у справі №813/3020/16 тощо.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до витягу з Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №301 від 17.09.2024, за порушення вимог пункту 7 статті 124 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме за відсутність обліку професійної підготовки військовослужбовців сержантського (старшинського) складу взводу на молодшого сержанта ОСОБА_1 , накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом «а» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Отже, позивач вже притягався до дисциплінарної відповідальності, а тому обраний відповідачем в межах дискреційних повноважень, з огляду на наявну дисциплінарну владу, вид дисциплінарного стягнення не є явно неспівмірним із тяжкістю вчиненого позивачем дисциплінарного проступку, та вбачається обґрунтованим.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Відповідно до частин1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, спростовані зібраними у справі доказами, є не обґрунтованими, що зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 243-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 10.01.2025.

Суддя М.О. Семененко