Справа № 300/7379/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7379/24 пров. № А/857/29999/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року, головуючий суддя Боршовський Т.І., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУПФУ в Запорізькій області, в якому просила визнати протиправним і скасувати рішення відповідача за №30 від 26.07.2024 року про відмову у призначенні пенсій ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , періоди підприємницької діяльності з 12.11.1997 року по 31.12.2003 року та поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19.07.2024 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідач протиправно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи, відомості щодо яких зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 21.09.1976 року з тих підстав, що на титульній сторінці трудової книжки запис про зміну прізвища містить виправлення. Також не зараховано до страхового стажу період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 12.11.1997 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків. В рішенні №30 від 26.07.2024 року також зазначено про відсутність атестату про припинення виплати пенсії. Представник позивача зазначила, що зміна прізвища позивача підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 18.09.1980, а відсутність даних про сплату страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду зайняття позивачем підприємницькою діяльністю. Окрім цього, ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи та не проживає на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, а тому відсутня необхідність витребування пенсійної справи на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 234. Так, відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку з відсутністю пенсійної справи, а протилежне позбавляє ОСОБА_1 права на відновлення виплати їй пенсії за віком.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 30 від 26.07.2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.07.2024 року про призначення пенсії за віком із врахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні в цій справі; відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при зверненні із заявою від 19.07.2024 року позивач не підтвердила належним чином підставу зміни прізвища на « ОСОБА_2 », оскільки не надала пенсійному органу свідоцтво про шлюб. Окрім цього, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту. Позивачем надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якою підприємницьку діяльність припинено, однак при цьому позивачем не зазначено, за якою системою оподаткування вона здійснювала підприємницьку діяльність; не додано відповідні документи на підтвердження сплати страхових внесків згідно з обраною системою оподаткування. Таким чином, для зарахування оспорюваного періоду підприємницької діяльності 12.11.1997 року по 31.12.2003 року позивачу необхідно підтвердити сплату страхових внесків. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №234 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої області до електронної пенсійної справи долучаються документи пенсійної справи та довідка-атестат про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Таким чином, позивач повинна надати атестат про припинення виплати пенсії та заяву в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. За відсутності даних документів, посадові особи територіальних органів Пенсійного фонду України в Запорізькій області позбавлені можливості призначити позивачу пенсію за віком.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за місцем проживання: АДРЕСА_1 . З 29.02.2024 позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою № 2603- від 29.02.2024 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

ОСОБА_1 звернулася 19.07.2024 року через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано: паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 від 27.02.2002 року; диплом серії НОМЕР_4 від 28.12.1976 року про навчання; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; трудову книжку серії НОМЕР_1 , дата заповнення 21.09.1976 року; витяг з Реєстру територіальної громади від 28.02.2024 року; довідку №2603- від 29.02.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; довідку № 428 від 19.07.2024 року про неотримання допомоги; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.07.2024 року.

26.07.2024 року ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення № 30 про відмову в призначенні пенсії. Рішення відповідача №30 від 26.07.2024 року про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що вік ОСОБА_1 становив 66 років 04 місяці 15 днів, загальний страховий стаж позивача становить 03 роки 06 місяців 28 днів, при необхідному 15 років. До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи: згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.11.1976, оскільки запис про зміну прізвища має виправлення, свідоцтво про шлюб не надано; період підприємницької діяльності з 12.11.1997 року по 31.12.2003 року, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків. При переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої області до електронної пенсійної справи долучаються документи пенсійної справи та довідка-атестат про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Відсутня заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації). Рішення №30 від 26.07.2024 року про відмову у призначенні пенсії прийнято у зв`язку з відсутністю атестату про припинення виплати пенсії та необхідного страхового стажу.

Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії №30 від 26.07.2024 року представник позивача звернулася з цим позовом до суду, в якому просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , періоди підприємницької діяльності з 12.11.1997 року по 31.12.2003 року та поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19.07.2024 року.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області № 30 від 26.07.2024 року, а тому на виконання цього рішення суду орган пенсійного фонду, який прийняв протиправне рішення, повинен повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.07.2024 року, та прийняти відповідне рішення із врахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція №58), встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

В пункті 2.2 Інструкції №58 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України.

Згідно із п.2.11 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.

З матеріалів справи слідує, що на першій сторінці трудової книжки серії серії НОМЕР_1 від 21.11.1976 року зазначено прізвище « ОСОБА_3 », яке закреслено однією рискою та написано прізвище « ОСОБА_2 ».

На титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.11.1976 року, міститься запис про те, що прізвище змінено на підставі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 18.09.1980 року. Такий запис здійснений інспектором відділу кадрів та завірений печаткою відділу кадрів роботодавця.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що записи в трудовій книжці позивача про прийняття та звільнення з роботи у спірні періоди містять дати прийому, звільнення з роботи, номери наказів, посаду на якій позивач працювала, а також завірені підписом відповідальної особи. Вказані записи скріплені однією печаткою під записом про звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що недоліки записів у трудовій книжці не може бути підставою для незарахування спірних періодів до його страхового стажу та позбавлення його права на пенсійне забезпечення.

Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд вказав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що дані трудової книжки позивача не містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів до страхового стажу позивача, що враховується при призначенні пенсії.

Крім цього, колегія суддів погоджується про відсутність підстав для зарахування зазначених періодів здійснення підприємницької діяльності з 12.11.1997 року по 31.12.2003 року до страхового стажу позивача, що дає право на пенсію за віком, оскільки належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Також, відмова у призначенні пенсії позивачу пов`язана із відсутністю довідки-атестату про припинення виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок).

Як передбачено пунктом 1.6 розділу І Порядку розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №234 (далі Постанова №234).

Як передбачено п.п. 3-5 Постанови №234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів російської федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

При цьому, п. 2.1 Розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії.

Таким чином нормами чинного законодавства передбачено, що Пенсійний орган зобов`язаний робити запит про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії.

Позивач у поданій пенсійному органу заяві щодо нарахування пенсії за віком від 07.06.2023 року повідомив і підтвердив документально про факт свого проживання на території України.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що наведені відповідачами обставини не є перешкодою для виконання відповідним органом Пенсійного фонду покладеного на нього обов`язку.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова у призначенні пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з підстав ненадання атестату про припинення виплати пенсії порушує право на соціальний захист, не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про часткову безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відтак такі підлягають частковому задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року у справі №300/7379/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич