Справа № 489/8717/24
Суддя: Микульшина Г. А.
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/8717/24
Провадження № 2-а/489/19/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10 січня 2025 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Микульшиної Г.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив

В листопаді 2024 позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сафронова Ю.І. звернувся до суду з позовом до Головного управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17.10.2024 відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3286415, відповідно до якої він начебто керуючи вантажним транспортним засобом TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_1 , з дозволеною максимальною масою більше 3,5 т. рухався у крайній лівій смузі для руху в одному напрямку, відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. ОСОБА_1 свою провину у вчиненні даного правопорушення заперечує. Посилається на те, що він дійсно на короткий час виїхав на крайню ліву смугу для руху на дорозі, яка мала три смуги руху, оскільки крайня права смуга була зайнята припаркованими автомобілями, у середній смузі їхав автомобіль, який створював йому перешкоди для руху, не давав можливість набрати швидкість для в`їзду на підйом з метою уникнення аварійної ситуації на дорозі та запобігання ДТП. Після здійснення маневру він невідкладно повернувся у середню смугу для руху. Крім викладеного позивач посилався на те, що фабула правопорушення, викладена в оскаржуваній постанові, не відповідає вказаному в ній нормативно-правовому акту, яким передбачено таке порушення. А саме в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач начебто порушив п. 11 ПДР, проте не конкретизовано, який саме підпункт. Між тим, даний пункт містить чотирнадцять підпунктів. Однак всупереч положень діючого законодавства працівником патрульної поліції під час складання постанови не було конкретизовано, які саме вимоги ПДР України порушив ОСОБА_1 .

Посилаючись на вищевикладені обставини, ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову серії ЕНА № 3286415 від 17.10.2024 та закрити провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.11.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, 08.11.2024 відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

15.11.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог діючого законодавства, на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора працівника поліції зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Факт фіксація вчиненого порушення відображено у постанові серії ЕНА № 3286415.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3286415, вбачається, що ОСОБА_1 17.10.2024 о 22:16 год. в м. Миколаєві, Одеське шосе, 88 км., керуючи транспортним засобом TGX 26.440, номерний знак НОМЕР_1 , з дозволеною максимальною масою більше 3,5 т. рухався у крайній лівій смузі для руху в одному напрямку, відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене п. 11 ПДР порушення розташування ТЗ на проїзній частині. Вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5100,00 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху.

Згідно п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Зі змісту оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 начебто порушив п. 11 ПДР.

В той же час пункт (розділ) 11 Правил дорожнього руху України складається з 14 підпунктів, які містять різноманітні вимоги та правила щодо організації дорожнього руху. Між тим уповноваженою особою патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови не було конкретизовано, які саме вимоги ПДР України ним було порушено.

Постанова про адміністративне правопорушення - це документ, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Досліджуючи матеріали справи, зокрема відеозаписи з нагрудного відео реєстратора працівника поліції, автомобільного відео реєстратора працівника поліції, автомобільного реєстратора, встановленого в автомобілі Алєксєєва В.В., судом встановлено, що позивач дійсно керував вантажним автомобілем за визначених в оскаржуваній постанові час та місці. При цьому перед ним у середній полосі для руху трьохполосної дороги рухався легковий автомобіль мерседес сірого кольору, який їхав з невеликою швидкістю угору та перешкоджав руху автомобіля під керуванням позивача. В подальшому, коли автомобіль позивача рухався в середній смузі для руху, справа від нього у правій полосі рухався інший вантажний автомобіль, проте оскільки права полоса для руху була зайнята припаркованими транспортними засобами, інший автомобіль раптово змінив полосу руху на середню. З метою уникнення зіткнення автомобіль під керуванням позивача на короткий час (приблизно хвилину) виїхав на ліву смугу руху з метою здійснення маневру та уникнення зіткнення. Після здійснення маневру позивач одразу повернувся до середньої смуги руху.

Суд повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України» №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Отже, суд повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані працівниками поліції при складанні оскаржуваної постанови.

Аналізуючи обставини справи, досліджені матеріали, оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, за порушення якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи беззаперечних доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, натомість наявність доказів протилежного, суд приходить до висновку про задоволення позову, скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3286415 від 17.10.2024 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.

Повний текст рішення складено 10.01.2025.

Суддя Г.А. Микульшина