Справа № 320/5321/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року м.Київ № 320/5321/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби судової охорони про визнання бездіяльності протиправною, стягнення суми матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Служби судової охорони, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Служби судової охорони, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" за 2022 рік у розмірі 53 113,11 грн.;

- стягнути зі Служби судової охорони на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" за 2022 рік у розмірі 53 113,11 грн;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Служби судової охорони подати звіт про його виконання у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу у Службі судової охорони на посаді начальника юридичного управління. При звільненні позивачу не було виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, передбачену підпунктом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" (далі - Постанова № 289), яка відноситься до складових грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, що свідчить про непроведення з ним повного розрахунку при звільненні. Отже, позивач вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 13.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 08.01.2025 повернуто без розгляду заяви ОСОБА_1 про зміну підстав та предмету позову.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що відповідно до абзацу першого пункту 36 розділу II Порядку № 384, співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Абзацом четвертим пункту 36 розділу II Порядку № 384 визначено, що розмір матеріальної допомоги, порядок її виплати встановлюється за рішенням Голови Служби з урахуванням розміру фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисі Служби. У пункті 9 Порядку № 481 визначено, що рішення про надання матеріальної допомоги та встановлення черговості її отримання приймається комісією центрального органу управління, територіального управління Служби на підставі рапортів співробітників Служби та довідок, наданих фінансовим підрозділом центрального органу управління та територіального управління Служби про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати матеріальної допомоги. Згідно з Пунктом 10 Порядку № 481, матеріальна допомога надається на підставі рапорту співробітника Служби в кожному конкретному випадку. Співробітник подає рапорт про надання матеріальної допомоги до Голови Служби (начальнику територіального управління Служби), який надає цей рапорт на розгляд комісії. Зауважуємо, що ОСОБА_1 на момент звільнення, 29.11.2022, та протягом 2022 року з рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до Служби не звертався, хоча він мав всі можливості до реалізації свого права на її отримання, а отже підстави для виплати Позивачу зазначеної матеріальної допомоги у Служби були відсутні. Тільки 17 лютого 2023 року на адресу Служби судової охорони позивачем, який з 30.11.2022 втратив статус співробітника Служби судової охорони, було направлено звернення про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 53 113,11 грн., однак виходячи зі змісту вищевказаних нормативно-правових актів, право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань мають лише співробітники Служби судової охорони, статус якого, як було зазначено вище, позивач втратив з 30 листопада 2022 року. Інші особи, в тому числі особи, звільнені зі служби в Службі судової охорони, права на отримання таких допомог не мають. Відповідач стверджує, що на момент отримання Службою судової охорони, 17.02.2023, звернення позивача про отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань він втратив статус співробітника Служби судової охорони, що призвело до відсутності законних підстав до її виплати та унеможливило її проведення.

Позивач, не погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, надіслав відповідь на відзив, у якому зазначив про те, що відповідач наділений достатніми коштами для здійснення йому виплати матеріальної допомоги.

Відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив аргументування, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , відповідно до наказу Служби судової охорони від 19.03.2020 № 119 о/с з 24 березня 2020 року був прийнятий на службу до Служби судової охорони, призначений на посаду начальника юридичного управління центрального органу управління Служби судової охорони.

Позивачу було присвоєне спеціальне звання "полковник Служби судової охорони" та 24 березня 2020 року він прийняв присягу співробітника Служби судової охорони.

Відповідно до наказу Служби від 17.11.2022 № 1022 о/с з 29.11.2022 позивача було звільнено зі служби в Службі судової охорони за підпунктом 4 пункту 2 розділу XII Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України.

Таким чином у період з 24 березня 2020 року по 29 листопада 2022 року позивач проходив службу у центральному органі управління Служби судової охорони на посаді начальника юридичного управління центрального органу управління Служби судової охорони, мав спеціальне звання "полковник Служби судової охорони", прийняв присягу співробітника Служби судової охорони та, відповідно до пунктів 3, 9 розділу І Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 4 квітня 2019 року.

При звільненні зі служби в Службі судової охорони позивачеві було виплачено грошове забезпечення у складі наступних видів: посадовий оклад; оклад за спеціальне звання; надбавка за стаж служби; надбавка за особливості проходження служби; премія.

Також при звільненні позивачеві було виплачено індексацію грошового забезпечення, грошову компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу при звільненні.

Натомість при звільненні позивачу не було виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, передбачену підпунктом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 161 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина перша); Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина друга); Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (частина четверта); територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина шоста); фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома).

Згідно з частиною першою статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У силу частини другої цієї статті грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Отже, законодавець делегував Уряду повноваження щодо визначення розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку із невиплатою позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, тому суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» (далі - Постанова №289) затверджені схеми посадових окладів, тарифних розрядів і коефіцієнтів за основними посадами і спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони та встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі - Порядок №384).

За змістом пунктів 4-7 Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги). Відповідно до пунктів 8 і 10 Порядку №384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Періоди, за які грошове забезпечення не виплачується, визначені в пункті 11 Порядку №384, до яких, зокрема, віднесено час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати.

Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (пункт 17 Порядку №384).

Відповідно до цього Порядку, грошове забезпечення співробітникам Служби визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання (пункт 3 Порядку).

Грошове забезпечення включає (пункт 4 Порядку): 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать (пункт 5 Порядку): 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать (пункт 6 Порядку): 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплати; 4) премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать (пункт 7 Порядку): 1) винагороди; 2) допомоги.

Відповідно до вказаного вище Порядку, підставою для виплати грошового забезпечення, в тому числі його основних, додаткових та одноразових додаткових видів є накази Служби або територіального управління Служби.

Згідно з пунктом 10 Порядку №384 грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Пунктами 2, 3 Постанови №289 встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із схемою тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони та схемою тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони, затверджених цією постановою; порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Надано право Голові Служби судової охорони в межах асигнувань, що виділяються на утримання Служби судової охорони:

1) установлювати:

посадові оклади співробітникам Служби судової охорони в межах розмірів, визначених схемою тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони, затвердженою цією постановою;

посадові оклади заступникам керівників структурних підрозділів Служби судової охорони, посади яких не передбачені цією постановою, у розмірах на 1-5 відсотків менше від посадових окладів відповідних керівників;

підвищення за виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду в розмірі до 100 відсотків посадового окладу;

надбавку за особливості проходження служби співробітникам Служби судової охорони в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальними званнями та надбавки за стаж служби.

Порядок та умови виплати такої надбавки визначаються Головою Служби судової охорони залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою;

2) здійснювати преміювання співробітників Служби судової охорони відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби;

3) забезпечувати надання один раз на рік співробітникам Служби судової охорони матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення) та допомоги на оздоровлення (в розмірі місячного грошового забезпечення).

Установлення надбавки, надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань Голові Служби судової охорони та його заступникам здійснюється за письмовим погодженням з Головою Державної судової адміністрації.

Отже, Постановою №289 Кабінет Міністрів України визначив, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року та встановлено їх фіксовані розміри.

Постанова Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 чинна, не скасована суб`єктом винесення чи у судовому порядку, та підлягає обов`язковому застосуванню відповідачем при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.

Відповідач у своїй діяльності повинен керуватися, зокрема, обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України, який за своїм конституційним статусом є вищим органом у системі органів виконавчої влади, при цьому відповідач не наділений правом діяти на власний розсуд всупереч вимогам підзаконних нормативно правових актів, відступати від положень останніх, якщо такі є чинними, їх дія не зупинена, в порядку, передбаченому Конституцією і законами України або вони не визнані неконституційними, протиправними, нечинними чи не скасовані у судовому порядку.

Постановою № 289 пунктом 3 Голові Служби судової охорони надано право (а не обов`язок) в межах асигнувань, що виділяються на утримання Служби, забезпечувати надання один раз на рік співробітникам Служби матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення).

Наказом Служби судової охорони від 09 вересня 2020 року № 481 затверджено Порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам Служби судової охорони.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 481, співробітникам Служби (один раз на рік) у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 9 Порядку № 481 передбачено, що рішення про надання матеріальної допомоги та встановлення черговості її отримання приймається комісією центрального органу управління, територіального управління Служби на підставі рапортів співробітників Служби та довідок, наданих фінансовим підрозділом центрального органу управління та територіального управління Служби про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати матеріальної допомоги.

Співробітник подає рапорт про надання матеріальної допомоги до Голови Служби (начальнику територіального управління Служби), який надає цей рапорт на розгляд комісії.

Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується Головою Служби (начальником територіального управління Служби), і разом з рапортами співробітників Служби та іншими документами передається до кадрового підрозділу для підготовки проекту наказу про виплату матеріальної допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється відповідно до наказу Голови Служби (начальника територіального управління).

Відповідно до наказу територіального управління Служби судової охорони у Львівській області від 11 вересня 2020 року № 326 затверджено Положення про комісію з розгляду питань, пов`язаних з наданням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Львівській області (далі - Положення № 326), яким визначено основні функції, завдання, повноваження зазначеної комісії, а також порядок організації її роботи.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Положення № 326, основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішень про надання матеріальної допомоги співробітникам Управління та встановлення черговості її отримання.

Пунктом 2 розділу ІІ Положення № 326 визначено, що з метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія, серед іншого, зобов`язана: приймати до розгляду рапорти співробітників Управління про надання матеріальної допомоги, що подаються начальнику Управління; встановлювати черговість отримання матеріальної допомоги співробітниками Управління; приймати рішення про надання (відмову в наданні) матеріальної допомоги співробітникам Управління; доводити прийняті рішення до кадрового підрозділу для підготовки наказу Управління про надання матеріальної допомоги.

Судом встановлено, що позивач протягом 2022 року з рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до відповідача не звертався, хоча він мав всі можливості до реалізації свого права на її отримання, а отже підстави для виплати Позивачу зазначеної матеріальної допомоги у Відповідача були відсутні.

Також необхідно зазначити, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань може надаватися тому співробітнику, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини. Оскільки потреба у вирішенні соціально-побутових потреб може виникнути у співробітника, тому саме він має ініціювати питання про надання такої допомоги (заявлення потреби шляхом подання рапорту), - отже необхідна ініціатива особи, яка має потребу у вирішенні таких потреб і заявляє про їх наявність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 524/538/17, постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №620/17864/21.

Також, варто зауважити, що відповідно до пункту 16 Порядку № 481, матеріальна допомога за минулий рік у поточному році не надається.

Пунктом 12 Порядку № 481 визначено, що рішення про виплату матеріальної допомоги ухвалюються винятково в межах отриманих асигнувань на виплату грошового забезпечення.

Статтею 51 Бюджетного кодексу, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2022 року № 401 "Про спрямування коштів до резервного фонду державного бюджету" асигнування на виплату грошового забезпечення (в тому числі на матеріальну допомогу) Службі були зменшені за КЕКВ 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців" на 125,0 млн грн, що значно перевищує загальну потребу в коштах для виплати матеріальної допомоги співробітникам Служби в розмірі місячного грошового забезпечення. Необхідно зауважити, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, а також нецільове використання бюджетних коштів є порушенням бюджетного законодавства (учасником бюджетного процесу), за яке Бюджетним кодексом України передбачені заходи впливу (стаття 117).

Отже, виходячи із зазначених підстав протягом 2022 року жодному співробітнику територіального управління Служби судової охорони матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань не надавалася.

Відтак, що недостатність бюджетних асигнувань для виплати матеріальної допомоги та недотримання позивачем вимог, встановлених Порядком №481 є підставою для відмови в її виплаті.

Так, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 на момент звільнення, 29.11.2022, та протягом 2022 року з рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до Служби не звертався, хоча він мав всі можливості до реалізації свого права на її отримання, а отже підстави для виплати позивачу зазначеної матеріальної допомоги у Служби були відсутні.

Тільки 17 лютого 2023 року на адресу Служби судової охорони позивачем, який з 30.11.2022 втратив статус співробітника Служби судової охорони, було направлено звернення про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 53 113,11 грн, однак виходячи зі змісту вищевказаних нормативно-правових актів, право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань мають лише співробітники Служби судової охорони, статус якого, як було зазначено вище, позивач втратив з 30 листопада 2022 року. Інші особи, в тому числі особи, звільнені зі служби в Службі судової охорони, права на отримання таких допомог не мають.

Тобто на момент отримання Службою судової охорони, 17.02.2023, звернення позивача про отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань він втратив статус співробітника Служби судової охорони, що призвело до відсутності законних підстав до її виплати та унеможливило її проведення.

Отже, суд висновує , що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.