Справа № 300/8754/24
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2025 р. справа № 300/8754/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тимошенко Дмитро Володимирович, до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тимошенко Дмитро Володимирович, звернувся в суд із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову у звільненні з військової служби на підставі рапорту від 16.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; зобов`язання прийняти рішення (наказ) про звільнення з військової служби на підставі рапорту від 16.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку із збройною агресією росії проти України та відповідно до Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022 про проведення загальної мобілізації, позивач ОСОБА_1 був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 з 07.03.2023, стрільцем-санітаром. Однак у позивача виникла необхідність у звільненні його з військової служби по сімейним обставинам у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи. Оскільки позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, то оригінал рапорту та завірені належним чином копії документів, 16.02.2024 направив засобом поштового зв`язку до військової частини НОМЕР_1 , однак жодної відповіді не отримав. Бездіяльність військової частини була предметом судового розгляду, за результатами якого рішенням від 03.07.2024 в справі №300/3047/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 16.02.2024 про звільнення з військової служби, з урахуванням висновків суду. На виконання рішення суду відповідач розглянув рапорт позивача та в його задоволенні відмовив, зазначивши при цьому, що виходячи з вимог абз. 12, п. 3, ч. 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наявність І та II групи інвалідності в батьків дружини/чоловіка не достатньо для звільнення з військової служби. Потрібно також встановлювати потребу у догляді за батьком та факт того, що ніхто крім ОСОБА_1 не може здійснювати догляд за ОСОБА_2 . Вважає відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби незаконною, оскільки при розгляді рапорту військова частина повинна була керуватися нормами Законів та підзаконних нормативноправових актів в тій редакції, яка чинна на момент подання ОСОБА_1 рапорту, а саме станом на 16.02.2024.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Копія ухвали про відкриття провадження за правилами частини 10 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України направлена відповідачу із дотриманням вимог статті 126 Кодексу.
Відповідачем копія ухвали про відкриття провадження отримана 28.11.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та інших заяв по суті справи від відповідача до суду не надходило.
Згідно з частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В підсумку, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Збройних Силах України на посаді стрільця-санітара у військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач 29.12.2023 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 29.12.2023, а також відміткою у паспорті (а.с.13,18, 68, 76-78).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 26.10.1985, батьком дружини позивача є ОСОБА_2 (а.с.16, 74).
При цьому, як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №096956 від 22.09.2011, ОСОБА_2 є особою, яка має ІІ групу інвалідності (а.с. 14-15, 71-72).
Перебуваючи на стаціонарному лікуванні в КПП "Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради", що підтверджується медичною карткою стаціонарного хворого №386, позивач направив військовій частині НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , який є командиром військової частини НОМЕР_1 , рапорт від 16.02.2024, який отримано згідно з інформацією по номеру штрих-кодового ідентифікатору 21.02.2024 (а.с. 10-14,64-67,69).
У рапорті від 16.02.2024 позивач просив його звільнити з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.
До рапорту позивачем долучено нотаріально завірені копії свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дружини, пенсійного посвідчення батька дружини, довідки до акту огляду МСЕК.
Відповідач даний рапорт не розглянув, що мало наслідком оскарження такої бездіяльності шляхом звернення позивача за захистом своїх прав до суду.
Рішенням суду у справі №300/3047/24 від 03.07.2024, яке набрало законної сили 05.08.2024, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту солдата стрільця-санітара ОСОБА_1 від 16.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт солдата стрільця-санітара ОСОБА_1 від 16.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 етапі 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи, з урахуванням висновків суду, у зв`язку із чим надати ОСОБА_1 письмову відповідь.

Військовою частиною НОМЕР_1 на адвокатський запит адвоката Тимошенко Д.В. надано відповідь №4201 від 18.10.2024, за змістом якої вбачається, що військова частина НОМЕР_1 виконала виконавчий лист №300/3047/24, виданий Івано-Франківським окружним адміністративним судом, а відповідь військовослужбовцеві надана у встановлений законодавством строк (а.с.23).

Як йдеться в позовній заяві, оскільки із даної відповіді не зрозумілим був результат розгляду рапорту - адвокатом Тимошенко Д.В. було подано командиру військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит №24/10-5 від 24.10.2024 з проханням надати інформацію щодо результатів розгляду вищезазначеного рапорту (а.с.19).

У відповіді №4390 від 01.11.2024 військова частини НОМЕР_1 зазначила, що виконавчий лист №300/3047/24, виконано. Помічник командира військової частини НОМЕР_1 переглянув рапорт та долучені до нього документи ОСОБА_1 та прийшов до висновку, що юридичної підстави для звільнення немає. Відповідно до абз. 12, п. 3, ч. 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарськоконсультативної комісії закладу охорони здоров`я. Виходячи з вимог абз. 12, п. 3, ч. 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" наявність І та II групи інвалідності в батьків дружини/чоловіка не достатньо для звільнення з військової служби. Потрібно також встановлювати наступі факти: 1) потреба у догляді за батьком; 2) факт того, що ніхто крім ОСОБА_1 не може здійснювати догляд за ОСОБА_2 (а.с.22).

Вважаючи дії військової частини НОМЕР_1 протиправними, а відмову у звільненні - незаконною, оскільки, на думку позивача, при розгляді рапорту військова частина повинна була керуватися нормами Законів та підзаконних нормативноправових актів в тій редакції, яка чинна на момент подання ОСОБА_1 рапорту, а саме станом на 16.02.2024, позивач звернувся із даним позов до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України №2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону №2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до частини третьої якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Як уже зазначено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Збройних Силах України на посаді стрільця-санітара у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 16.02.2024) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення то п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Зокрема, відповідно до п. 5 Додатку 19 Інструкції №170, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 та визначено підпунктом "г" пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються:

- копія аркуша бесіди;

- копія рапорту військовослужбовця;

- копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);

- документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин.

Аналіз вказаних норм законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина є наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10ААА №096956 від 22.09.2011 батько дружини позивача ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи.

У даному випадку судом встановлено, що позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 16.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи, долучивши до нього нотаріально завірені копії необхідних документів, в тому числі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 26.10.1985, згідно якого вбачається, що ОСОБА_2 дійсно є батьком дружини позивача ОСОБА_5 .

Отже, на момент подачі рапорту на звільнення з військової служби (лютий 2024 року) позивач мав право на звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд не приймає до уваги зазначені відповідачем підстави відмови у задоволенні рапорту позивача, зокрема, що ОСОБА_1 разом з рапортом не надано доказів на підтвердження потреби у догляді та відсутності інших членів сім`ї, які мають змогу здійснювати постійний догляд за батьком дружини позивача, який є особою з інвалідністю ІІ групи, з огляду на таке.

Так, підпункт "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ (в редакції станом на 16.02.2024) не містив в якості підстави для звільнення з військової служби за наявності одного із батьків дружини із числа осіб з інвалідністю вимоги щодо підтвердження потреби у догляді за батьком та відсутності інших членів сім`ї, які мають змогу здійснювати постійний догляд за батьком дружини позивача, який є особою з інвалідністю ІІ групи.

Натомість, у відмові від 01.11.2024 відповідач помилково посилається на підпункт "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2024 №3633-IX (надалі Закон України №3633-IX), який набрав чинності 18.05.2024 в той час як спірні правовідносини виникли в лютому 2024 року.

Відмовляючи у застосуванні до спірних правовідносин підпункту "г" п.2 ч.4 ст.26 в редакції Закону України від 11.04.2024 №3633-IX суд керується статтею 58 Конституції України, яка визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд також погоджується з позицією позивача про те, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №820/5348/17.

Підводячи підсумок викладеного вище, суд вважає, що позивач має безумовне право на звільнення з військової служби на підставі підпункт "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, однак у реалізації такого права відповідач безпідставно відмовив позивачу.

З огляду на це відмова військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 з підстави, передбаченої підпункт "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку із наявністю одного із батьків дружини із числа осіб з інвалідністю належить визнати протиправною, а позовну вимогу в цій частині задовольнити.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує принцип верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також принцип ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулася за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Судом також враховано, що бездіяльність військової частина НОМЕР_1 вже була предметом судового розгляду, за результатами якого, суд визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 16.02.2024.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби з підстави, передбаченої пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону станом на 16.02.2024), а саме за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тимошенко Дмитро Володимирович, до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні стрільця-санітара солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі рапорту від 16.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) прийняти рішення (наказ) про звільнення стрільця-санітара солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) з військової служби на підставі рапорту від 16.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону №2169-ІХ від 01.04.2022) як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька дружини із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, з урахуванням висновків суду щодо наявної законної підстави для звільнення позивача, викладених у судовому рішенні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.