Справа № 160/28215/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний Суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Дніпровської митниці (далі відповідач, митниця), в якій позивач просить:
Ухвалою суду від 11.11.2024 відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням інформації, зазначеній у листі уповноваженого органу Королівства Іспанія від 30.03.2022 №67581122, встановлено неправомірність застосування преференційного режиму до товару, митне оформлення якого здійснено згідно митної декларації. Відповідно до пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі ПК України), у разі, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань. У зв`язку із встановленою неправомірністю підстав для застосування преференційного режиму до товару, позивачем порушено п. 2 ч. 3 ст. 75 Митного кодексу України (далі МК України), що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита у розмірі 355 289,23 грн. У зв`язку із заниженням суми ввізного мита, як бази оподаткування податком на додану вартість, позивачем порушено п. 2 ч. 3 ст. 75 МК України та п. 190.1 ст. 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість у розмірі 71 057,85 грн. З огляду на викладене, відповідач вважає спірні податкові повідомлення-рішення правомірними, та такими, що винесені відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, підтримав позовні вимоги та просив останні задовольнити повністю. Крім того, позивач наголошував на тому, що саме експортер не виконав необхідних дій для підтвердження ним дотримання критеріїв походження товарів, оскільки останній не надав відповідні документи. Застосування до імпортера фінансових санкцій стало наслідком неналежного виконання обов`язків стороною контракту (експортером) та підставою для звернення саме до експортера для відшкодування понесених збитків.
До суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній не погоджується з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Митне оформлення імпортованого позивачем товару здійснювалось із застосуванням тарифної преференції зі сплати ввізного мита у відповідності до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2024 №1678-VII, на підставі митної декларації типу «ІМ40ДЕ» від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754.
З метою застосування тарифної преференції зі сплати ввізного митна, в якості підтвердження походження товару ФОП ОСОБА_1 за вказаною митною декларацією був наданий сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 10.08.2020 №А1127764Т, виданий експортеру PERE VENTURA I FAMILIA S.L. (Іспанія).
Відповідно до висновків акта перевірки документальною невиїзною перевіркою з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, а саме: правомірності застосування тарифної пільги (тарифної преференції) по сплаті ввізного мита за кодом 410, згідно з Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014, під час митного оформлення товарів за митною декларацією від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754 встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :
- пункту 1 статті 15 Доповнення І в частині відсутності підтвердження статусу преференційного походження товарів, ввезених за сертифікатом з перевезення товару EUR.1 від 10.08.2020 №А1127764Т, пункту 2 частини 3 статті 75 МК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 355 289,23 грн;
- пункту 2 частини 3 статті 75 МК України, пункту 190.1 статті 190 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 71 057,85 грн.
Позивач вважає, що вищевказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі МК України), Податковим кодексом України (далі ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до ч. 1 ст. 345 МК України документальна перевірка це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Положеннями МК України визначено, що митний контроль сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм Митного кодексу України, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно ч. 3 ст. 345 МК України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Частиною 1 ст. 351 МК України передбачено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Відповідно до ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 246 МК України документальні виїзні перевірки проводяться за наказом відповідного митного органу з урахуванням обставин і підстав, установлених цим Кодексом.
Документальною плановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка передбачена в плані-графіку митного органу та проводиться за місцезнаходженням підприємства, що перевіряється. У разі відсутності на підприємстві належних умов для роботи посадових осіб митного органу перевірка такого підприємства, за згодою його керівника, може проводитися у приміщенні митного органу.
Відповідно до ст. 346 МК України проведення документальних планових виїзних перевірок здійснюється митними органами на підставі квартальних планів, які формуються ними самостійно, виходячи з результатів аналізу зовнішньоекономічних операцій підприємств із застосуванням системи управління ризиками. Порядок планування митними органами виїзних перевірок визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Право на проведення документальної планової перевірки підприємства надається лише за умови, що керівнику цього підприємства або уповноваженій ним особі не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 2 ч. 3 ст. 345, п. 2 2 ч. 2 ст. 351 МК України та наказу Дніпровської митниці від 03.07.2024 №206 Дніпровською митницею проведена документальна невиїзна перевірка дотримання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування та своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару за митною декларацією від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754, тривалістю 8 (вісім) робочих днів з 08.07.2024.
Дніпровською митницею було надіслано ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом із повідомленням про вручення письмове повідомлення від 04.07.2024 №7.5-2/19-01/13/3890 про проведення документальної невиїзної перевірки за адресою Дніпровської митниці, а саме: АДРЕСА_2 .
Під час проведення перевірки робочою групою Дніпровської митниці встановлено наступне.
Вказаний товар був ввезений на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту №13, укладеного 23.09.2016 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та PERE VENTURA I FAMILIA S.L. (Іспанія).
Митне оформлення вищезазначених товарів здійснювалося із застосуванням тарифної преференції зі сплати ввізного мита у відповідності до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі Угода), ратифікованої у відповідності до Закону України від 16.09.2014 №1678-VII.
З питання обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, була перевірена митна декларація типу «ІМ40ДЕ» від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754 з товаросупровідними документами, наданими декларантом при митному оформленні зазначеного вище товару.
Декларування вищевказаного товару здійснено із зазначенням відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» (зі змінами):
- у графі 36 митної декларації коду преференції по ввізному миту «410» (товари, що ввозяться в Україну походять з країн ЄС [Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони];
- у графі 44 код преференційного документа «0954» (сертифікат з перевезення товару EUR.1) та його реквізити: від 10.08.2020 №А1127764Т.
З метою застосування тарифної преференції зі сплати ввізного мита, для підтвердження походження товару ФОП ОСОБА_1 за вказаною митною декларацією був наданий сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 10.08.2020 №А1127764Т, виданий експортеру PERE VENTURA I FAMILIA S.L. (Іспанія).
З метою забезпечення належного контролю за правомірністю визначення країни походження товарів, які оподатковуються преференційними ставками ввізного мита, в рамках дії Угоди Державною митною службою України було направлено листом від 22.10.2021 №15/15-03/11/4747 на перевірку до уповноважених митних органів Королівства Іспанія сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 10.08.2020 №А1127764Т, виданий експортеру PERE VENTURA I FAMILIA S.L. (Іспанія).
Державною митною службою України отримано лист уповноваженого митного органу Королівства Іспанія від 30.03.2022 №67581122, яким повідомлено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 10.08.2020 №А1127764Т видано митними органами Королівства Іспанія, печатка та підпис автентичні. Однак, під час проведення перевірки встановлено, що отримати підтвердження преференційного походження товарів, зазначених у сертифікаті, не вбачається можливим.
Відповідно до п. 5 ст. 32 додатку 1 Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, до якої Україна приєдналася згідно Закону України від 08.11.2017 №2187-VIII, яка набрала чинності 01.02.2018 (далі Конвенція), результати перевірки, проведені митними органами країни експорту, повинні чітко вказувати на те, чи є документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу.
Пунктом 6 статті 32 додатку 1 до Конвенції передбачено, що у разі, якщо відповідь на запит про перевірку не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутністю виняткових обставин відмовити у наданні права на преференцію.
Таким чином, за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування товару, митне оформлення якого було здійснено згідно митної декларації від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754, з урахуванням інформації, зазначеної у листі митних органів Королівства Іспанія від 30.03.2022 №67581122, встановлена неправомірність підстав для застосування преференційного режиму у відношенні зазначеного товару.
Відповідно до пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України у разі, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань.
У зв`язку з встановленою неправомірністю підстав для застосування преференційного режиму, ФОП ОСОБА_1 порушено п. 2 ч. 3 ст. 75 МК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита згідно митної декларації у розмірі 355 289,23 грн.
У зв`язку із заниженням суми ввізного мита, як бази оподаткування податком на додану вартість, ФОП ОСОБА_1 порушено п. 2 ч. 3 ст. 75 МК України та п. 190.1 ст. 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість згідно митної декларації у розмірі 71 057,85 грн.
Розрахунок заниження податкових зобов`язань зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість наведено в додатку 1 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною.
З питань обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування було перевірено митну декларацію від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754, з товаросупровідними документами, наданими декларантом при митному оформленні вищезазначених товарів.
При митному оформленні товарів, згідно графи 36 митної декларації, була застосована пільга зі сплати мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, (вид 020) (далі ввізне мито) за кодом 410 «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС [Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди.
Відповідно до ст. 16 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди, ФОП ОСОБА_1 з метою застосування тарифної преференції зі сплати ввізного мита, для підтвердження походження товару, було надано сертифікат з перевезення форми EUR.1 від 10.08.2020 №А1127764Т.
Після приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, у відповідності до Закону України від 08.11.2017 № 2187-VIII, дана умова регламентується статтею 15 додатку 1 Конвенції.
Державною митною службою України листом від 22.10.2021 №15/15-03/11/4747 направлено запит до уповноважених органів Королівства Іспанія, щодо перевірки автентичності наведеного сертифікату з перевезення товару EUR.1.
Митний орган Королівства Іспанія листом від 30.03.2022 №67581122, не підтвердив преференційне походження товарів, зазначених у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 10.08.2020 №А1127764Т.
Відповідно до п. 5 ст. 32 додатку 1 до Конвенції результати перевірки, проведені митними органами країни експорту, повинні чітко вказувати на те, чи є документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу.
Пунктом 6 статті 32 додатку 1 до Конвенції передбачено, що у разі, якщо відповідь на запит про перевірку не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутністю виняткових обставин відмовити у наданні права на преференцію.
Таким чином, за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування товарів, митне оформлення яких було здійснено згідно митної декларації від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754, з урахуванням інформації, зазначеній у листі митного органу Королівства Іспанія від 30.03.2022 №67581122 не встановлена неправомірність підстав для застосування преференційного режиму у відношенні імпортованих товарів.
Відповідно до пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК України у разі, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань.
У зв`язку з встановленою неправомірністю підстав для застосування преференційного режиму до товарів, митне оформлення яких було здійснено згідно митної декларації від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754 ФОП ОСОБА_1 порушено п. 2 ч. 3 ст. 75 МК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита у розмірі 355 289,23 грн.
У зв`язку із заниженням суми ввізного мита, як бази оподаткування податку на додану вартість, ФОП ОСОБА_1 порушено п. 2 ч. 3 ст. 75 МК України та п. 190.1 ст. 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість, згідно митної декларації від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754 у розмірі 71 057,85 грн.
Розрахунок заниження податкових зобов`язань зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість наведено в додатку 1 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п. 112.2 ст. 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Податкового кодексу України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв не розумно, недобросовісно та без належної обачності.
У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення (п. 112.7 ст. 112 ПК України).
Так, позивача було письмово проінформовано повідомленням, направленим рекомендованим листом з повідомленням про вручення, від 04.07.2024 №7.5-2/19-01/13/3890 про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, предмет такої перевірки.
Під час проведення документальної невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 із заявами, зауваженнями, щодо проведення перевірки та поясненнями до Дніпровської митниці не звертався.
Таким чином, позивача було проінформовано про предмет перевірки, останній мав можливість під час її проведення здійснити додаткові заходи для отримання інформації та документів від експортера товарів з метою дотримання правил і норм митного законодавства, за порушення яких передбачена фінансова відповідальність (ст. 112 ПК України).
Крім того, до Дніпровської митниці ФОП ОСОБА_1 не було надано уточнюючого розрахунку щодо самостійного обчислення суми податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені у строки, встановлені ПК України, відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України.
При цьому, оскільки надання належних документів встановлених міжнародним договором, а саме сертифікатів з перевезення товарів EUR.1, було обов`язком експортера, який відповідно до частини третьої статті 16 Доповнення 1 до Конвенції зобов`язаний надавати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, то відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення ФОП ОСОБА_1 діянь, що зумовили визначення митним органом сум податкового зобов`язання, тягне за собою накладення штрафу у розмірі 10 (замість 25%) відсотків суми визначеного податкового зобов`язання.
Відповідно до п. 112.6 ст. 112 ПК України притягнення або звільнення особи від фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення не звільняє її від виконання податкового обов`язку.
Таким чином, документальною невиїзною перевіркою з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, а саме: правомірності застосування тарифної пільги (тарифної преференції) по сплаті ввізного мита за кодом 410, згідно з Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014, під час митного оформлення товарів за митною декларацією від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754 встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :
- пункту 1 статті 15 Доповнення І в частині відсутності підтвердження статусу преференційного походження товарів, ввезених за сертифікатом з перевезення товару EUR.1 від 10.08.2020 №А1127764Т, пункту 2 частини 3 статті 75 МК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 355 289,23 грн;
- пункту 2 частини 3 статті 75 МК України, пункту 190.1 статті 190 ПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 71 057,85 грн.
Тобто, з вищевикладеного вбачається, що зазначені сертифікати не надають статус преференційного походження імпортованим товарам відповідно до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.
Отже, уповноваженим митним органом Королівства Іспанія підтверджено автентичність самого документа сертифікату з перевезення товару, однак, товар, зазначений в ньому, не має підтвердженого преференційного походження з Європейського Союзу відповідно до Доповнення І, оскільки компанія-експортер, зазначивши декларативно в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 про походження товарів з території Європейського Союзу не змогла в ході перевірки документально підтвердити походження вказаного товару, в тому числі й обставини, що матеріали, використані при виготовлення товару також здебільшого походять з Європейського Союзу.
Таким чином, подані сертифікат з перевезення товару EUR.1, наданий для підтвердження преференційного походження товару за митною декларацією від 17.08.2020 №UA110130/2020/022754 не є підставою для застосування ФОП ОСОБА_1 преференції зі сплати ввізного мита.
Так, заявлення недостовірних відомостей про характеристики товару (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноваженого органу Королівства Іспанія, призвело до безпідставного застосування умовного нарахування мита на товар походженням з Європейського Союзу, що ввезено на територію України позивачем та, як наслідок, до несвоєчасного та неповного нарахування та сплати митних платежів, чим порушено вимоги ч. 4 та ч. 5 ст. 280, ч. 1 ст. 281 МК України.
Відповідно до ст. 34 Доповнення І відповідальність покладається на особу, що складає документ або спричиняє складання документу, який містить неправильну інформацію про мету здобуття преференційного режиму для товарів.
Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження своєї позиції що така перевірка здійснена митним органом країни видачі сертифіката неналежним чином.
При цьому, відповідно до вищезазначених норм права не передбачено обов`язку митних органів країни експорту, надавати митним органам, на запит яких була здійснена перевірка, доказів здійснення та порядку проведення перевірки, а передбачено лише направлення результатів такої перевірки.
Крім того, суд зазначає, що формальна наявність сертифікату походження товару, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання спірних преференцій. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату.
Однак, у спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.
При цьому, суд зазначає, що у даній справі досліджується виключно правомірність визначення позивачем розміру ввізного мита та податку на додану вартість при декларуванні спірного товару за поданими контролюючому органу документами.
Таким чином, оскільки, відомості про опис товару, країну походження, код преференції та відомості про нарахування митних платежів заповнюються в митній декларації декларантом самостійно, то з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення саме декларант несе юридичну відповідальність за недостовірність таких відомостей.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що так як позивачем самостійно у митній декларації зазначений код пільги «410» (звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України), водночас сертифікатом з перевезення товарів країна походження товару не підтверджена, як наслідок, позивач не мав права на застосування преференційного режиму і повинен був при митному оформленні сплатити митні платежі у повному обсязі.
Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Оскільки надання належного документа, встановленого міжнародним договором, а саме сертифікату з перевезення товарів EUR.1, було обов`язком експортера, який відповідно до частини третьої статті 16 Доповнення 1 до Конвенції зобов`язаний надавати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, то відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення ФОП ОСОБА_1 діянь зумовили визначення митним органом сум податкового зобов`язання, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 10 (замість 25%) відсотків суми визначеного податкового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат між сторонами справи відповідно до вимог ст. 139 КАС України, не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.01.2025 року.

Суддя О.М. Неклеса