Справа № 320/14045/21
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року № 320/14045/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої Діски А. Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що виявилась у ненаправленні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, акту приймання-передавання та неповідомленні стягувача про номер та дату такого акту;

- визнати протиправними дії Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо витребування у позивача додаткових документів - судових рішень;

- зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скласти та направити до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, акт приймання-передавання, надіслати позивачу та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про взяття на облік рішення суду, внесеного до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, за № 61451596, із зазначенням реквізитів вказаного акту;

- зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подати звіт про виконання рішення суду протягом одного місяця із дня набуття чинності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач як стягувач у виконавчому провадженні звернувся до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою для постановки на облік і внесення в реєстр боргу гарантованого державою, надавши вичерпний перелік документів. Разом з тим, як вказує позивач, відповідач не довів до її відома повідомлення про внесення до реєстру та про здачу акту-передачі до державної казначейської служби, чим порушив встановлені законодавством приписи. Крім того, позивач зазначає, що відповідач протиправно запропонував їй надати додатково завірені рішення суду, за якими видано виконавчий документ.

На думку позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність при виконанні рішення суду, гарантованого державою, що виявилося у ненаправленні акту передачі до державної казначейської служби та неповідомленні позивача про номер та датку такого акту.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

21.12.2021 до суду надійшов відзив Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зі змісту якого вбачається незгода відповідача з позовними вимогами. Так, відповідач вказує, що в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у відповідності до вимог постанови КМУ «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014 №440 перебуває на обліку виконавчий лист Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011, який 03.03.2020 внесений до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №60482994. З метою запобіганню виникненню питань щодо невідповідності інформації при передачі документів відповідач рекомендував позивачу надати копії постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2а-8354/2011 від 08.04.2011 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду №2а-8354/2011 від 21.11.2013. Після отримання вказаних документів виконавчий лист Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011 включено в проєкт акту приймання-передавання за IV квартал 2021 року разом із відповідним пакетом документів до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області. За твердженнями відповідача, після підписання вказаного акту його буде надано та відповідно до вимог постанови КМУ «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014 №440 направлено повідомлення заявнику та боржнику про передачу рішення до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У зв`язку з звільненням судді, у провадженні якого перебувала справа №320/14045/21, остання передана на повторний автоматизований розподіл між суддями, за результатами якого для розгляду справи визначено суддю Діску А.Б.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року адміністративну справу №320/14045/21 прийнято до свого провадження суддею Діскою А.Б., розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у відповідності до вимог постанови КМУ «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014 №440 перебуває на обліку виконавчий лист Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011.

Відповідно до довідки відділу з питань виплати пенсій №1 Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011, з урахуванням ухвали Київського апеляційного адміністративного суду №2а-8354/2011 від 21.11.2013, Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області зобов`язано провести нарахування та виплату у сумі 15 213 грн. 57 коп.

За інформацією Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчий лист Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011, стягувачем за яким є позивач, внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №61451596.

Листами від 12.03.2021 № П-1412 та від 02.06.2021 №П-4842 у відповідь на звернення позивача від 17.05.2021 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомило позивача про необхідність надати належним чином завірені копії постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду №2а-8354/2011 від 21.11.2013, а також проінформовано, що після отримання вказаних документів відповідачем будуть вжиті заходи щодо їх передачі до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивачем надано відповідачу копії постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду №2а-8354/2011 від 21.11.2013.

Крім того, 25.03.2021 позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві з заявою про надання інформації про надходження до Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві документів щодо погашення заборгованості на користь позивача як стягувача.

Листом від 30.03.2021 Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві повідомило позивача, що станом на 30.03.2021 документи щодо погашення заборгованості на користь позивача на виконання не надходили і на обліку не перебувають.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненаправлення виконавчих документів, актів приймання-передавання до Державної казначейської служби, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Стаття 1 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень (далі - Закон №4901, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначає, що цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону № 4901 визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

За приписами частини 1, 2, 4 статті 3 Закону № 4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 7 Закону № 4901 встановлено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Згідно з пунктом 3 розділом ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4901 виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних і соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Відповідно до приписів статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 1404 рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Підпунктом 1 пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України визначено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Пунктом 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Положеннями пункту 4 Порядку передбачено, що органи Казначейства, зокрема, забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання. Також органи Казначейства розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 (далі - Порядок № 440, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 440 такі рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

За приписами пункту 7 Порядку № 440 відповідальна особа не пізніше ніж протягом десяти робочих днів з дня надходження до неї рішення зобов`язана перевірити виконання такого рішення за даними автоматизованої системи виконавчого провадження, враховуючи дані виконавчих проваджень, відкритих на виконання рішень Європейського суду з прав людини стосовно невиконання рішення національного суду, щодо якого звертається заявник. У разі відсутності відомостей про виконання рішення в повному обсязі відповідальна особа вносить дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою (далі - Реєстр).

Згідно з пунктом 2 Порядку №440 відповідальна особа (особи) - посадова особа органу державної виконавчої служби, на яку покладені обов`язки з ведення обліку рішень, виконання яких гарантується державою, інвентаризації заборгованості за цими рішеннями та їх передачі до органу Казначейства.

Пунктом 8 Порядку № 440 визначено, що рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості: перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; друга черга - рішення, пов`язані з трудовими правовідносинами; третя черга - інші рішення.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 440 відповідальна особа не пізніше десяти робочих днів з дня внесення рішення до Реєстру зобов`язана надіслати заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття такого рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено.

За приписами частини першої пункту 13 Порядку № 440 передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 440 до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 440 передача рішень здійснюється відповідальною особою на підставі акта приймання-передавання. Акти приймання-передавання складаються окремо щодо кожної черги погашення заборгованості та передаються органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, в паперовому та електронному вигляді.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 440 у разі коли органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, виявлено невідповідність переданих органом державної виконавчої служби рішень або документів вимогам цього Порядку після підписання акта приймання-передавання, орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, надсилає органу державної виконавчої служби повідомлення про усунення недоліків.

Після усунення недоліків орган державної виконавчої служби не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості із супровідним листом, в якому зазначається акт приймання-передавання, яким здійснювалася передача рішень.

Згідно з пунктом 19 Порядку № 440 бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (пункт 20 Порядку № 440).

Матеріалами справи підтверджено, що виконання рішення здійснюється за процедурою, визначеною Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI за бюджетною програмою. Судове рішення, яким позивачу постановлено виплатити грошові кошти перебуває на виконанні в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавчий лист Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011, стягувачем за яким є позивач, внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за №61451596).

Відповідно до довідки відділу з питань виплати пенсій №1 Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на виконання постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011, з урахуванням ухвали Київського апеляційного адміністративного суду №2а-8354/2011 від 21.11.2013 Управління Пенсійного фонду України у м.Білій Церкві Київської області зобов`язано провести нарахування та виплату у сумі 15 213 грн. 57 коп..

Як вказує відповідач, виконавчий лист Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011 включено в проєкт акта приймання-передавання за IV квартал 2021 року разом із відповідним пакетом документів до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області. Разом з тим, відповідачем не зазначається про передачу вказаних документів до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області.

Водночас, за інформацією Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві станом на 30.03.2021 документи щодо погашення заборгованості на користь позивача на виконання не надходили і на обліку не перебувають.

Суд зазначає, в матеріалах справи також відсутні докази того, що акт приймання-передавання за IV квартал 2021 року з вказівкою про виконавчий лист позивача оформлено та направлено до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області.

Відтак, суд визнає обґрунтованими доводи позивача щодо того, що відповідачем у передбаченому законом порядку не здійснено направлення документів, а саме акта приймання-передавання до казначейської служби та не направлено позивачу повідомлення про прийняття рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено як-то передбачено приписами постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440. Відповідачем до суду доказів зворотного не надано.

Суд також звертає увагу, що відповідно до пунктів 16, 17 Порядку №440 акт приймання-передавання підписується відповідальною особою органу державної виконавчої служби та особою, визначеною керівником органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та затверджується керівниками зазначених органів.

Відповідальна особа не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження акта приймання-передавання надсилає заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про передачу рішення до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням реквізитів акта приймання-передавання.

Таким чином, обов`язок щодо повідомлення заявника про передачу рішення до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням реквізитів акта приймання-передавання покладається на відповідача. Доказів повідомлення позивача в 5 денний строк після підписання акта приймання-передавання суду також не надано.

Зазначене підтверджується й доводами відповідача, викладеними останнім у відзиві на позовну заяву, щодо того, що після підписання вказаного акту його буде надано та відповідно до вимог постанови КМУ «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» від 03.09.2014 №440 направлено повідомлення заявнику та боржнику про передачу рішення до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Окремо суд зазначає про необґрунтованість доводів відповідача про те, що з метою запобіганню виникненню питань щодо невідповідності інформації при передачі документів Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) рекомендувало позивачу надати копії постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2а-8354/2011 від 08.04.2011 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду №2а-8354/2011 від 21.11.2013, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, листами від 12.03.20221 № П-1412 та від 02.06.2021 №П-4842 у відповідь на звернення позивача від 17.05.2021 відповідач повідомив позивача про необхідність надати належним чином завірені копії постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду №2а-8354/2011 від 21.11.2013, а також проінформував, що після отримання вказаних документів відповідачем будуть вжиті заходи щодо їх передачі до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області. Позаяк позивачем було надано відповідачу копії постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду №2а-8354/2011 від 21.11.2013, що у свою чергу свідчить про наявність у позивача легітимних очікувань на вчинення відповідачем дій відповідно до порядку, встановленого законодавством.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що виявилась у ненаправленні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, акту приймання-передавання та зобов`язання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скласти та направити до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, акт приймання-передавання, а також надіслати позивачу та боржнику повідомлення про взяття на облік рішення суду, внесеного до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, за № 61451596, із зазначенням реквізитів вказаного акту, підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд звертає увагу, що за приписами статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Судом встановлено, що позивачем в прохальній частині позову заявлено, зокрема, вимогу про визнання протиправними дій Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо витребування у позивача додаткових документів - судових рішень. Водночас, не заявлено вимог щодо вирішення публічно-правового спору зобов`язального характеру, тобто способу усунення порушеного, на її думку, права.

Суд звертає увагу, що визнання протиправною бездіяльності є передумовою для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності бездіяльності.

Позивач у позовній заяві не зазначає, яким чином визнання протиправною бездіяльності відповідача призведе до поновлення її прав. Вимоги щодо зобов`язання вчинити певні дії, як наслідку визнання протиправною бездіяльності, позовна заява не містить.

Разом з тим, на переконання суду, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.

Суд також наголошує, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Відповідно до приписів статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, суд розглядає адміністративну справу не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до процесуального кодексу, в межах позовних вимог, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою їх надано. Суд може вийти за межі позовних вимог виключно з метою більш ефективного захисту порушеного права особи, проте, як незалежний орган, у жодному випадку не може ініціювати провадження, втручатися у порядок формування вимог чи підміняти своїм владним розпорядчим актом волю особи, що звернулася до суду.

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №160/6885/19 суд дійшов висновку, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними дій Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо витребування у позивача додаткових документів - судових рішень не призведуть до відновлення порушених прав і захисту законних інтересів навіть у випадку їх задоволення з огляду встановлені вище обставини, що, в свою чергу, свідчить про відсутність можливості відновлення прав та законних інтересів позивача в заявлений спосіб, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Таким чином, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов`язання відповідача подати суд звіт про виконання рішення суду протягом одного місяця із дня набуття чинності, суд виходить з такого.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини першої вказаної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (частина перша статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, з вищенаведеного вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративних справах є правом суду, а не обов`язком.

Особа-позивач же, на користь якого ухвалено постанову суду, в свою чергу має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням даного рішення.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені судом на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів фактичні обставини цієї справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що виявилась у ненаправленні до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, акту приймання-передавання.

Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Олекси Тихого, 32, ) скласти та направити до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, акт приймання-передавання з включенням інформації про виконавчий лист Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-а-8354/11 від 08.04.2011, стягувач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03056, м. Київ, вул. Олекси Тихого, 32, ) направити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та боржнику повідомлення про взяття на облік рішення суду, внесеного до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, за № 61451596, із зазначенням реквізитів вказаного акту.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Діска А.Б.