Справа № 260/8139/24
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження процесуального строку

08 січня 2025 рокум. Ужгород№ 260/8139/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Луцович М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

1) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорту поданого 05.04.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з тим, що його батько, ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААГ №939412 про присвоєння групи інвалідності безтерміново, при цьому розглянути рапорт згідно норм законодавства, які діяли на момент подання такого.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такої протягом 10 днів з дня вручення ухвали шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та доказів поважності причин пропуску такого строку.

На адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій такий просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновити такий строк та відкрити провадження у справі.

В обґрунтування заяви вказав, що 23.04.2024 року за вих.№3-19/2/5047 отримав відповідь на адвокатський запит від 10.04.2024, згідно якої відповідач повідомив, що розгляд рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби може бути здійснений лише після повернення останнього до військової частини НОМЕР_1 та подання особисто рапорту його безпосередньому командиру із належним пакетом документів. На переконання представника позивача, отримана відповідь не була вмотивованою та законодавчо підкріпленою, тому представник позивача 10.05.2024 та 20.08.2024 повторно звертався до військової частини НОМЕР_1 із запитами, в яких просив повідомити правові перешкоди розгляду рапорту ОСОБА_1 від 05.04.2024, однак відповіді на вказаний запит не отримував. Звертає увагу суду, що 14.10.2024 року вживав заходи досудового врегулювання спору, зокрема подав до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ЗСУ та Генерального штабу ЗСУ скаргу на дій військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 . Відтак, представник позивача вважає, що вказані обставини об`єктивно перешкоджали позивачу звернутися до суду з позовною заявою. Крім вказаного, просив врахувати, що суворе застосування адміністративними судами під час воєнного стану процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Розглянувши заяву представника позивача про поновлення процесуального строку звернення до суду з даною позовною заявою, суд вказує наступне.

За приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 року у справі № 362/643/21 зробив висновок, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 5 лютого 2018 року; близький за змістом припис є і в поточній редакції цієї частини, чинній із 23 червня 2018 року).

Отже, військова служба є різновидом служби публічної.

З позовної заяви суд вбачає, що позивач, зокрема, просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорту поданого 05.04.2024 року.

З документів, поданих позивачем до позовної заяви, вбачається, що 23 квітня 2024 року військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено представника позивача про відмову у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі рапорту (яка і є предметом оскарження у даній справі), поданого 05.04.2024 року. Вказаний факт також не заперечується представником позивача у заяві про усунення недоліків позовної заяви.

Відтак строк звернення до суду з цим позовом почав свій перебіг з 24.04.2024 та закінчився 24.05.2024.

До суду з цим позовом позивач звернувся 09.12.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 06.12.2024 року).

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду представник позивача вказує, що 10.05.2024 та 20.08.2024 повторно звертався до військової частини НОМЕР_1 із запитами, в яких просив повідомити правові перешкоди розгляду рапорту ОСОБА_1 , а також 14.10.2024 звертався із скаргою на дії військової частини НОМЕР_1 .

З приводу наведеного, суд зауважує, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, у процесуальних кодексах лише скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено. Наведені зміни не унеможливлюють ефективного розгляду судових справ, тому не суперечать Конституції України.

З урахуванням поданих представником позивача доказів, суд приходить до висновку, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав, в межах місячного строку, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС України, дії які вживав представник позивача, надсилаючи запити від 10.05.2024 та 20.08.2024, свідчать лише про конкретизацію підстав відмови (оформленої листом від 05.04.2024) позивачу у звільненні з військової служби та незгоду з такою відмовою, однак вказані звернення не перешкоджали позивачу та його представнику одночасно звернутися до суду за захистом своїх прав в межах процесуального строку звернення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Крім того, посилання представника позивача на подання скарги у жовтні 2024 року на дії військової частини НОМЕР_1 також не може слугувати підставою для поновлення строку звернення до суду, так як така скарга подана представником позивача після спливу більше ніж п`яти місяців з моменту отримання відповіді щодо розгляду рапорту від 05.04.2024.

Так, обставини, на які посилається представник позивача у заяві про усунення недоліків не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації права на судовий захист з метою відновлення порушених прав, свобод чи законних інтересів у публічно-правових відносинах.

Суд зазначає, що наведені у заяві причини пропуску строку звернення до суду не є поважними, оскільки обставин, що є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, судом не встановлено.

Щодо посилання представника позивача на введення воєнного стану в Україні, то, як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків. Для такого поновлення необхідним є клопотання, в якому будуть зазначені інші обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та перешкоджали вчиненню тих чи інших дій, а також докази, що підтверджують ці обставини.

Позивач не навів доказів того, що внаслідок запровадження воєнного стану він був позбавлений можливості вчасно звернутись до суду за захистом своїх прав. Більше того, суд наголошує, що Закарпатська область не перебувала в зоні активних бойових дій, Закарпатський окружний адміністративний суд безперебійно здійснював свою процесуальну діяльність з моменту введення воєнного стану. Також з листа військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2024 вбачається, що позивач самовільно залишив військову частину 25.03.2024, а тому не ніс військову службу.

Таким чином, наведені у заяві причини, з яких представник позивача просить поновити строк звернення до суду, не можна визнати поважними та об`єктивними причинами пропуску вказаного строку, оскільки наведені підстави для поновлення строку звернення до суду свідчать про те, що позивач не вчиняв будь-яких дій в межах встановленого строку для захисту свого порушеного права та інтересів, що свідчить про пасивність поведінки позивача у здійсненні права на пред`явлення позову.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про недостатність вказаних позивачем причин пропуску строку звернення до суду для визнання їх поважними, відтак у суду відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду із заявлених підстав.

З огляду на вищенаведене суд констатує, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, наведені в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.12.2024.

Згідно ч. 2 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З метою забезпечення реалізації права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне продовжити позивачу строк усунення недоліків позовної заяви для подання заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати інші підстави для поновлення строку, ніж ті, що вказані в заяві про усунення недоліків, та надати докази поважності причин пропуску цього строку.

Керуючись ст.ст. 121, 169, 248, 256 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року про залишення позовної заяви без руху, протягом 7 (семи) днів з дня отримання даної ухвали.

Попередити позивача, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали позовна заява підлягає поверненню заявнику.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя М.М. Луцович