Справа № 565/2242/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 565/2242/24 пров. № А/857/28487/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу судді Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2024 року (головуючий суддя Зейкан І.Ю.) про повернення позовної заяви ухвалену в м. Вараш у справі № 565/2242/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання противправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

13.10.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати незаконною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковника ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Кузнецовського міського суду Рівненської області суду від 25 жовтня 2024 року позовну заяву повернуто.

Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що представником позивача не подано до суду доказів поважності пропуску строків звернення ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Суддя суду першої інстанції зазначив, що документи, які підтверджують проходження медичного обстеження та один факт звернення до лікаря, не підтверджують перебування позивача на лікуванні та його непрацездатність, а отже не є поважними причинами пропуску позивачем строку звернення до суду.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції Сад Іван Іванович подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що як доказ поважності пропущення строку звернення до суду були долучені наступні документи: направлення сімейного лікаря на прийом уколів на 04.10, 07.10, 08.10, 09.10, 10.10, 11.10, 14.10, 15.10; результати електрокардіографії; результати огляду лікаря за спеціалізацією; результати огляду сімейного лікаря від 04.07, результати огляду сімейного лікаря та направлення на електрокардіографію від 13.10. Скаржник окрім того зазначає, що позовна заява була подана з незначним пропуском строку, а тому в даному випадку було порушено право позивача на доступ до правосуддя.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала судді суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковником ОСОБА_2 винесено постанову відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вважаючи протиправною таку постанову позивач звернувся 13.10.2024 до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою судді Кузнецовського міського суду Рівненської області суду від 14 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, та надано позивачу десятиденний для подання до суду інших підстав для поновлення строку звернення до суду.

21 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» представником позивача Доготер О.Г. подана заява про поновлення процесуального строку з доданими додатками, а саме: запис до сімейного лікарня по завершенню прийому уколів, направлення сімейного лікаря на прийом уколів, результати ЕКГ, результати огляду лікаря за спеціалізацією, результати огляду сімейного лікаря та направлення на ЕКГ.

Ухвалою судді Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2024 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, наведені у заяві від 21.10.2024 та повернуто позовну заяву позивачу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ст.5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Проте законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч.2 ст.122 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що стаття 286 КАС України передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовна заява щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, процесуальним законодавством передбачений обов`язок суду встановлювати факт дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та у випадку його пропуску за відсутності заяви про поновлення пропущеного строку звернення, або якщо наведені в такій заяві підстави визнаються судом неповажними, суд залишає таку позовну заяву без розгляду, не розглядаючи справу по суті позовних вимог.

Як зазначено суддею суду першої інстанції, за матеріалами справи позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду з адміністративним позовом про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , полковника ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим судом першої інстанції залишено позовну заяву без руху та надано десятиденний строк для зазначення інших підстав для поновлення строку звернення з адміністративним позовом.

В подальшому представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду з переліком документів щодо стану здоров`я позивача, які на думку останнього є належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Надаючи оцінку наведеним у вищевказаній заяві обставинам та доказам на їх підтвердження, суддя суду першої інстанції зазначив: «до суду подано копія документу від 03.10.2024 з відтиском печатки лікаря, зі змісту якого не можна дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні». Зазначена, стало підставою прийняття оскаржуваної ухвали.

Суд апеляційної інстанції вважає передчасним такий висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 600/747/22-а підкреслив, що обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2, 6 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Продовження процесуального строку це надання судом додаткового часу для вчинення процесуальної дії, що з поважної причини не може бути вчинена у встановлений строк.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що хоча положення частини другої статті 121 КАС України і містить диспозитивну норму, тобто встановлюють право суду, а не обов`язок, продовжити процесуальний строк, однак це право має бути реалізовано судом в межах процесуального закону з належним мотивуванням будь-якого рішення (продовження або відмова у продовженні строку), які дають скаржнику чітке розуміння дій суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2021 року у справі № 640/16029/19 та від 28 квітня 2022 року у справі № 640/23371/21.

Отже, у зв`язку з неможливістю встановити з наданих позивачем документів підстави, на які посилається позивач в заяві про поновлення строку звернення до суду, суддею суду першої інстанції не було вирішено питання щодо продовження процесуального строку для усунення такого недоліку позовної заяви та надання належного доказу щодо перебування позивача на лікуванні, а тому ухвала судді суду першої інстанції про повернення позовної заяви, на думку суду апеляційної інстанції є передчасною.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 320 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 жовтня 2024 року про повернення позовної заяви у справі № 565/2242/24 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко