Справа № 200/7509/24
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року Справа№200/7509/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2024 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі Відповідач 2) у якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просив:

- визнати рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 17 від 26.09.2024 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи протиправним і незаконним та скасувати його;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах:

період навчання з 18.05.1991 но 22.11.1991,

період роботи у Російській Федерації з 04.07.2011 по 05.02.2013,

період роботи з 01.01.2016 по 31.05.2016,

період роботи з 17.11.2015 по 22.06.2017;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію за вислугу років та приєднати до вислуги років стаж за списком № 2 за період з 06.08.1987 по 09.11.1987 взаємозаліком, період з 04.07.2013 по 09.10.2013 взаємозаліком за списком № 1, період з 19.11.1989 по 13.02.1990 взаємозаліком, період з 09.10.2013 по 25.07.2014 взаємозаліком;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 18 вересня 2024 року, та здійсни ти її виплату.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач досяг необхідного віку та має достатній стаж для призначення пенсії на пільгових умовах, проте відповідач відмовив у призначенні пенсії, незарахувавши спірні періоди та не здійснивши обрахунок пільгового стажу взаємозаліком.

Відповідач 1 позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що відповідно до пункту а ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію за вислугою років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені, за Списком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Відповідач вказав, що за поданими документами, у ОСОБА_1 відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач 2 позов надав відзив на адміністративний позов, у якому вказав, що у позивача недостатньо пільгового стажу для призначення пенсії. При цьому вказав, що врахування до стажу за вислугу років взаємозаліком періоди роботи на пільгових умовах за Списком №1 та Списком №2 не передбачено, оскільки відповідно до частини 5 статті 114 Закону №1058 у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах. Таким чином, до пільгового стажу за вислугу років пільговий стаж за Списком №1, Списком №2 не враховується взаємозаліком.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 30.10.2024 позовну заяву залишено без руху.

01.11.2024 позивач надав уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді від 06.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази у справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією ID-паспорту № НОМЕР_1 від 15.05.2018.

18.09.2024 ОСОБА_1 звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області для розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 17 від 26.09.2024 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Так, згідно з вказаним вище рішенням: вік заявника 55 років, страховий стаж 35 років 5 днів, пільговий стаж 11 років 6 місяців 7 днів.

При цьому вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період навчання з 18.05.1991 по 22.11.1991, оскільки відсутні відомості про присвоєння кваліфікації;

- період роботи в Російській Федерації з 04.07.2011 по 05.02.2013, оскільки припинена Угода про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року в м. Москві. Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних держав та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні така двостороння угода в галузі пенсійного забезпечення з російською федерацією відсутня;

- період роботи з 01.01.2016 по 31.05.2016, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня сплата внесків.

За доданими документами до пільгового стажу не зараховано:

- період роботи з 17.11.2015 по 22.06.2017 згідно довідки №113/РП4-14 від 22.08.2024, оскільки зазначена посада відсутня в переліку посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років згідно постанови Кабінету Міністрів №583 від 12.10.1992.

Разом з тим, згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач у спірні періоди:

- з 18.05.1991 по 22.11.1991 навчався на курсах машиністом електровозу у Ясинуватському технікумі Донецької залізниці (свідоцтво №192 від 22.11.1991, запис №11)

- з 04.07.2011 по 05.02.2013 працював помічником машиніста електровоза та машиністом електровоза на території Російської Федерації (запис №30-22);

- з 17.11.2013 по 22.06.2017 у Локомотивному ДЕПО «Ясинувата Західне» ДП Донецької залізниці машиністом (кочегаром) котельні парокотельної дільниці цеху з ремонту рухомого складу (запис №35, 36) (проте період з 01.01.2016 по 31.05.2016 не зарахований до страхового стажу, а період роботи з 17.11.2015 по 22.06.2017 до пільгового стажу).

Тобто до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 17.11.2015 по 22.06.2017 машиністом (кочегаром) котельні парокотельної дільниці цеху з ремонту рухомого складу.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058) особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Таким чином, право на призначення пенсії за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років (далі - за текстом Список) професії і посади робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників.

Згідно роз`яснення «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» №804 від 25 березня 2003 року Управління пенсійного забезпечення Міністерства праці та соціальної політики України, відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» деякі категорії працівників, які безпосередньо займаються організацією перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, мають право на пенсію за вислугу років, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Списки професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо займаються організацією перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583.

Відповідно до пунктів 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з вимогами пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Як встановлено судом вище, позивач у період з 17.11.2013 по 22.06.2017 працював у Локомотивному ДЕПО «Ясинувата Західне» ДП Донецької залізниці машиністом (кочегаром) котельні парокотельної дільниці цеху з ремонту рухомого складу.

Згідно з довідкою АТ «Укрзалізниця» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.08.2024 №113/ РП4-14, період роботи, зокрема з 17.11.2015 по 22.06.2017 на посаді машиніста (кочегара) котельні передбачена постановою КМУ від 12.10.1992 №583.

Разом з цим, відповідач-1 не зарахував цей період до пільгового стажу, оскільки у постанові КМУ від 12.10.1992 №583 зазначена посада відсутня в переліку посад, робота на яких, дає право на пенсію за вислугу років згідно із постановою КМУ від 12.10.1992 №583.

Дослідивши постанову Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення, суд зазначає про правильність висновку пенсійного органу про відсутність зазначеною посади в переліку посад, робота на яких, дає право на пенсію за вислугу років згідно із постановою КМУ від 12.10.1992 №583.

Дослідивши відомості по спецстажу в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форму ОК-5), суд зазначає, що такі відомості за спірний період також відсутні.

Як зазначає відповідач та підтверджується матеріалами справи довідку про підтвердження пільгового стажу щодо періоду з 17.11.2015 по 22.06.2017 за Списком №1, 2 позивачем не надавалася.

Отже, оскільки в переліку посад, робота на яких, дає право на пенсію за вислугу років згідно із постановою КМУ від 12.10.1992 №583 відсутня посада «машиніст (кочегар) котельні», ураховуючи, що відомостями по спецстажу в формі ОК-5 також не підтверджується пільговий стаж в цей період та факт неподання ОСОБА_1 інших доказів, відповідачем 1 правомірно не зараховао період роботи з 17.11.2015 по 22.06.2017 до пільгового стажу.

Отже позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.

При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості додати додаткові докази на підтвердження пільгового стажу роботи з 17.11.2015 по 22.06.2017, але за іншою постановою КМУ ніж від 12.10.1992 №583.

Стосовно зарахування періоду навчання з 18.05.1991 но 22.11.1991, суд зазначає, що згідно із спірним рішенням цей період не зараховано до страхового стажу, при цьому позивач просить зарахувати до пільгового стажу.

Як встановлено судом вище, позивач у період з 18.05.1991 по 22.11.1991 навчався на курсах машиністом електровозу у Ясинуватському технікумі Донецької залізниці.

Дослідивши розрахунок стажу до спірного рішення, суд зазначає, що період навчання з 18.05.1991 по 22.11.1991 не зарахований як до страхового стажу, так і до пільгового.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Матеріали справи не містять доказів подання позивачем до пенсійного органу та до суду документів на підтвердження вказаного вище періоду навчання (посвідчення, свідоцтво, довідка, тощо).

Отже, відповідачем правомірно не зараховано період навчання до страхового та пільгового стажу позивача.

Стосовно зарахування до страхового та пільгового стажу періоду роботи в Російській Федерації з 04.07.2011 по 05.02.2013 суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, позивач у період з 04.07.2011 по 05.02.2013 працював помічником машиніста електровоза та машиністом електровоза на території Російської Федерації, що підтверджується записом трудової книжки.

Згідно зі спірним рішенням, відповідач-1 не зарахував цей період до страхового стажу позивача оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян державучасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення ухвалено рішення про вихід із зазначеної Угоди, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Окрім того, 11.06.2022 Російська Федерація вийшла з вказаної Угоди в односторонньому порядку.

Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 1 Закону № 1788-XII у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Статтею 7 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

13.03.1992 була укладена Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення (набрала чинності 13 березня 1992 року), зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі - Угода).

Відповідно до ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно зі ст. 6 цієї Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання; для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відповідно до ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 01.12.1991, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Частиною 1 ст. 13 Угоди визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Державу галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до п. 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, Міністерство юстиції України підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України з 19.06.2023.

Також суд зазначає, що 11.06.2022 російською федерацією було прийнято закон № 175-ФЗ (мовою оригіналу) "О денонсации Российской Федерацией Соглашения о гарантиях прав граждан государств - участников Содружества Независимых Государств в области пенсионного обеспечения", який відповідно до ст. 2 вказаного закону набрав чинності 30.06.2022.

Отже, відповідно до ст. 13 Угоди від 13.03.1992 російська федерація з 01.01.2023 не є державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак дія вказаної угоди між Україною та російською федерацією припинилась внаслідок виходу з Угоди одного з підписантів, а саме Російської Федерації, з 01.01.2023.

Внаслідок виходу з вказаної угоди України, Угода припинила свою дію з 19.06.2023 щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями вказаної Угоди.

Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії від 18.09.2024 та прийняття відповідачем рішення від 26.09.2024 №17, Угода припинила свою дію для України з 19.06.2023 внаслідок виходу з неї.

Разом із цим відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи, а також врахувавши, що трудовий стаж на території Російської Федерації у періоди з 04.07.2011 по 05.02.2013 був набутий позивачем під час дії Угоди, суд висновує, що позивач мав законні сподівання на врахування цих періодів роботи до трудового стажу при призначенні пенсії.

Із врахуванням наведеного, беручи до уваги, що записи у трудовій книжці ОСОБА_1 про його трудову діяльність на території Російської Федерації, зокрема й за періоди з 04.07.2011 по 05.02.2013, жодних зауважень щодо відповідності цих записів вимогам законодавства відповідачем не наведено, а також враховуючи приписи ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 04.07.2011 по 05.02.2013 підлягали зарахуванню до страхового (трудового) стажу позивача при розгляді заяви позивача про призначення пенсії.

При цьому, ураховуючи, що записами трудової книжки підтверджується робота позивача у період з 04.07.2011 по 25.03.2012 на посаді помічника машиніста електровоза та з 26.03.2012 по 05.02.2013 на посаді машиніста електровоза, робота на яких, дає право на пенсію за вислугу років, такі періоди повинні бути зараховані до пільгового стажу.

Стосовно не зарахування періоду роботи з 01.01.2016 по 31.05.2016 у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату страхових внесків.

Так, згідно із записами трудової книжки, позивач у цей період працював у Локомотивному ДЕПО «Ясинувата Західне» ДП Донецької залізниці машиністом (кочегаром) котельні парокотельної дільниці цеху з ремонту рухомого складу (з 17.11.2015 по 22.06.2017).

Дослідивши відомості, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ОК-5) про застраховану особу ОСОБА_1 , що надані відповідачем на вимоги ухвали суду (станом на час розгляду справи), убачається, що страхувальником 01076123 (Локомотивне ДЕПО «Ясинувата Західне» ДП Донецька залізниця) за період з січня 2016 року по травень 2016 року заробітна плата нараховувалася, проте страхові внески не сплачено.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до статті 11 цього Закону, обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Положеннями статті 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Разом з цим, суд зазначає, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 4 вересня 2018 року в справі № 482/434/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, орган Пенсійного фонду України неправомірно не зарахував період роботи з січня по травень 2016 року до страхового стажу, посилаючись на зазначені ним обставини, чим порушив пенсійні права позивача.

При цьому, оскільки вище суд дійшов висновку про відсутність наразі підстав для зарахування періоду роботи з 17.11.2015 по 22.06.2017 до пільгового стажу, який включає в себе період з 01.01.2016 по 31.05.2016 підстави для зарахування до пільгового стажу періоду з 01.01.2016 по 31.05.2016 наразі відсутні.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 17 від 26.09.2024 є необґрунтованим, прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття та протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призначення, обрахунку та виплати пенсії задоволенню не підлягають з огляду на їх передчасність та з урахуванням висновків суду в цій справі (оскільки спірні періоди не зараховані, не визначено пільговий стаж роботи).

Разом з тим, суд, стосовно позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області приєднати до вислуги років стаж за списком № 2 за період з 06.08.1987 по 09.11.1987 взаємозаліком, період з 04.07.2013 по 09.10.2013 взаємозаліком за списком № 1, період з 19.11.1989 по 13.02.1990 взаємозаліком, період з 09.10.2013 по 25.07.2014 взаємозаліком, вважає за необхідне зазначити, що згідно з розрахунком стажу періоди з 06.08.1987 по 09.11.1987, з 04.07.2013 по 09.10.2013, з 19.11.1989 по 13.02.1990, з 09.10.2013 по 25.07.2014 не зараховані до пільгового стажу за Списком №1 або за Списком№2, при цьому позивачем не оскаржується не зарахування таких періодів при розгляді заяви при призначенні пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Тому вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є передчасними.

Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 18.09.2024, зарахувавши до страхового стажу та пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 04.07.2011 по 05.02.2013 та до страхового стажу - з 01.01.2016 по 31.05.2016, з урахуванням висновків суду наведених у цьому рішенні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов задоволено в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь позивача судовий збір сплачений за одну вимогу немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 17 від 26.09.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: м. Чернівці, пл. Центральна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії від 18.09.2024, зарахувавши до страхового та пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 04.07.2011 по 05.02.2013 та до страхового стажу - з 01.01.2016 по 31.05.2016, з урахуванням висновків суду наведених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: м. Чернівці, пл. Центральна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв