Справа № 520/15023/24
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

10 січня 2025 року №520/15023/24

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №18 від 05.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () при значити з моменту первісного звернення, тобто з 07.11.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до трудового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком наступні періоди: з 20.07.1981 по 01.12.1981, з 19.02.1982 по 09.04.1982, з 27.10.1986 по 25.04.2001.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №18 від 05.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком, яким не зараховано періоди роботи з 20.07.1981 по 01.12.1981, з 19.02.1982 по 09.04.1982, з 27.10.1986 по 25.04.2001, є протиправним та таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства України, тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачу страховий стаж обчислений за наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу до вимог чинного законодавства, який становить 16 років 11 місяць 13 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 20.07.1981 по 01.12.1981, оскільки наявне необумовлене виправлення в даті наказу про звільнення; період роботи 19.02.1982 по 09.04.1982, оскільки дата зарахування не відповідає даті наказу про зарахування; період роботи з 27.10.1986 по 25.04.2001, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_2 від 30.11.1981 записи про роботу в КСП "Надія" засвідчені печаткою ФОП ОСОБА_3 , який ухвалою Арбітражного суду Харківської області від 19.04.2001 призначений ліквідатором зазначеного підприємства, а відповідно пункту 4 статті 41 закону 2343 передбачено, що ліквідатор (арбітражний керуючий) має право замовити виготовлення дублікатів печатки та штампів боржника, визнаного банкрутом, у разі їх втрати, що унеможливлює застосування власної печатки при здійсненні повноважень ліквідатора. Наведені обставини, на думку відповідача, свідчать про правомірність оскаржуваного рішення та необґрунтованість позовних вимог.

Представник відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.11.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного форду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення від 10.11.2023 №18, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж позивача склав 29 років 08 місяців 04 дні.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області 01.12.2023 №2000-0303-9/176225 звернулось до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, які відпрацьовували заяву ОСОБА_2 від 07.11.2023, щодо перегляду електронної пенсійної справи, в зв?язку з тим, що при призначенні пенсії до страхового стажу безпідставно зараховано період роботи з 27.10.1986 по 30.06.2000, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_3 від 30.11.1981 записи про роботу в КСП "Надія" з 27.10.1986 по 25.04.2001 засвідчені печаткою ФОП ОСОБА_3 , який ухвалою Арбітражного суду Харківської області від 19.04.2001 призначений ліквідатором зазначеного підприємства. Відповідно до частини третьої статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 №2343- XII, чинному на дату звільнення заявниці, з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи - банкрута. Частиною четвертою статті 41 Закону №2343- XII також передбачено, що ліквідатор (арбітражний керуючий) має право замовити виготовлення дублікатів печатки та штамп боржника, визнаного банкрутом у разі їх втрати, що унеможливлює застосування власної печатки при здійсненні повноважеть ліквідатора. Крім того, Головне управління Пенсійного офнду України в Харківській області звернуло увагу, що до страхового стажу не зараховано трудову діяльність з 09.04.1982 по 24.06.1982 згідно записів трудової книжки №6-7, а також про необхідність включити догляд за дитиною до досягнення нею трьох років періодом з 23.10.1986 по23.07.1987.

Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 05.12.2023 №18 (на заміну рішення про відмову від 10.11.2023 №18), яким відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв?язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхувания". Страховий стаж позивача після перерахунку склав - 16 років 11 місяців 13 днів.

Підставою для відмови в призначенні пенсії в вказаному рішенні вказано про не зарахування періоду роботи з 20.07.1981 по 01.12.1981, оскільки наявне необумовлене виправлення в даті наказу про звільнення; періоду роботи 19.02.1982 по 09.04.1982, оскільки дата зарахування не відповідає даті наказу про зарахування; періоду роботи з 27.10.1986 по 25.04.2001, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_2 від 30.11.1981 записи про роботу в КСП "Надія" засвідчені печаткою ФОП ОСОБА_3 , який Ухвалою Арбітражного суду Харківської області від 19.04.2001 призначений ліквідатором зазначеного підприємства, а відповідно пункту 4 статті 41 закону 2343 передбачено, що ліквідатор (арбітражний керуючий) має право замовити виготовлення дублікатів печатки та штампів боржника, визнаного банкрутом, у разі їх втрати, що унеможливлює застосування власної печатки при здійсненні повноважень ліквідатора.

Листом №0800-0302-9/895535 від 06.12.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області погодилось з позицією Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо безпідставно зарахованого періоду роботи з 27.10.1986 по 30.06.2000 та з можливістю зарахувати період роботи з 09.04.1982 по 24.06.1982 та догляд за дитиною до досягнення нею 3-х років з 23.10.1986 по 23.07.1987.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 05.12.2023 №18 про відмову в призначенні пенсії за віком з підстав незарахування до трудового стажу періодів роботи з 20.07.1981 по 01.12.1981, з 19.02.1982 по 09.04.1982, з 27.10.1986 по 25.04.2001 протиправним та таким, що порушує права на достатнє пенсійне забезпечення в старості, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, процедури призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).

Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Відповідно до ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.2 цього Порядку у разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Суд зазначає, що пенсійний орган, приймаючи оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 05.12.2023 №18, встановив, що страховий стаж позивача складає 16 років 11 місяців 13 днів відповідно наданих до заяви документів про стаж, та зазначив, що до страхового стажу не враховано періоди роботи: з 20.07.1981 по 01.12.1981 (наявне необумовлене виправлення в латі наказу про звільнення); з 19.02.1982 по 09.04.1982 (дата зарахування не відповідає даті наказу про зарахування); з 27.10.1986 по 25.04.2001 (в трудовій книжці НОМЕР_3 від 30.11.1981 записи про роботу в КСП "Надія" засвідчені печаткою ФОП ОСОБА_3 , який ухвалою Арбітражного суду Харківської області від 19.04.2001 призначений ліквідатором зазначеного підприємства, а відповідно до пункту 4 статті 41 Закону №2343 передбачено, що ліквідатор (арбітражний керуючий) має право замовити виготовлення дублікатів печатки та штампів боржника, визнаного банкрутом, у разі їх втрати, що унеможливлює застосування власної печатки при здійсненні повноважень ліквідатора).

У спірні періоди роботи позивача порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, положення якої діяли до 29.07.1993, а з 29.07.1993 - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (распорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції №162.

Згідно п.4.1 Інструкції №162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Пунктами 1.1 та 2.1 Інструкції №58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з абзацами першим-другим пункту 2.26. Інструкції №162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 -причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній робочий день. При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції №162).

Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, в зв`язку з чим недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи якій належить трудова книжка, та відповідно не може впливати на її особисті права.

Суд вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі №307/541/17, згідно якої підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, наведені посилання пенсійного органу, суд вважає безпідставною з огляду на те, що відповідно до ст.58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Частиною 2 ст.58-1 Господарського кодексу України встановлено, що відбиток печатки не може бути обов`язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб`єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб`єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом.

Згідно з ч. 3ст. 58-1 Господарського кодексу України наявність або відсутність відбитка печатки суб`єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що печатка не є обов`язковим реквізитом документа.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 надала відповідачу трудову книжку серії НОМЕР_3 , яка містить записи про періоди роботи, зокрема щодо спірного періоду:

- з 20.07.1981 по 01.12.1981 на посаді слюсаря-електромонтажника 2 розряду в Деребчинському цукрокомбінаті с.Деребчин Шаргородського району Вінницької області;

- з 19.02.1982 по 09.04.1982 - зарахована у штат бази та направлена в учкомбінат на курси кухарів;

- з 27.10.1986 по 25.04.2001 працювала на різних посадах в штаті Дергачівської бройлерної фабрики.

Згідно запису №14 від 25.04.2001 в трудовій книжці позивача, дергачівська бройлерна фабрика перейменована в КСП "Надія" (розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 15.12.1996 №736).

На підтвердження вказаного трудового стажу позивачем надано суду архівну довідку КУ "Трудовий архів Шаргородської міської ради" від 13.11.2023 №01-13-872, згідно якої ОСОБА_4 наказом директора Деребчинського цукрокомбінату с.Деребчин Шаргородського району Вінницької області від 14.07.1981 №339 §5 прийнято слюсарем-електромонтажником 2 розряду з 20.07.1981 року та наказом від 30.11.1981 №564 §2 звільнено з роботи за власним бажанням ст.38 КЗпП УРСР з 01.12.1981 року (а.с.28).

Відповідно до архівних довідок КП "Міський архів" від 25.09.2023 №С-90 ОСОБА_5 працювала робочою на Дергачівській бройлерній фабриці в період 1987 по 1991, з 1992 по 1995 та отримувала заробітну плату згідно відомостей про нарахування заробітної плати (а.с.23, 24, 25).

Наданими суду уточнюючими довідками підтверджено спірний трудовий стаж позивача.

Суд зазначає, що виявлені відповідачем недоліки в заповненні трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Суд наголошує на тому, що всі записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно (дати вчинення записів про прийняття на роботу узгоджуються із датами записів при звільнення з попередніх місць роботи), не місять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.

Також суд враховує, що відповідач не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремі недоліки під час заповнення трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не врахувало, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Таким чином, зазначені відповідачем недоліки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №18 від 05.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до трудового стажу позивача періоди роботи з 20.07.1981 по 01.12.1981, з 19.02.1982 по 09.04.1982, з 27.10.1986 по 25.04.2001.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 07.11.2023 року ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону №1058-VІІ визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією органів пенсійного фонду, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 07.11.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, викладеної судом у цьому рішенні.

При цьому, вимога до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволенню не підлягає, оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 не приймалось.

Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, буд.5, м.Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №18 від 05.12.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_2 періоди роботи з 20.07.1981 по 01.12.1981, з 19.02.1982 по 09.04.1982, з 27.10.1986 по 25.04.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 07.11.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, викладеної судом у цьому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м.Харків, 61022, ) на користь (вул.Богдана Хмельницького, буд.20, с-ще Козача Лопань, Харківський район, Харківська область, 62310, РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 10 січня 2025 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО