Справа № 420/25468/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/25468/23

Головуючий І інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 26.02.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

21.09.2023р. ОСОБА_1 , через свого представника-адвоката Меламед В., звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області стосовно усунення від виконання законодавчо визначеного обов`язку - виплати пенсії на особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області здійснювати виплату йому пенсії, в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за віком. У зв`язку із тим, що позивач постійно проживає в Ізраїлі, його представником - адвокатом Меламедом В.Б. було подано до відповідача заяву, в якій викладено прохання виплачувати поновлену пенсію позивачці на особистий картковий рахунок, відкритий в «THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD». Однак, на даний час, ГУ ПФУ в Херсонській області не здійснено жодних дій щодо виплати пенсії позивачу, на визначений ним банківський рахунок. Вказані обставини і стали підставою звернення до суду із даним позовом, оскільки, на думку позивача, він має право отримувати належну пенсію на картковий рахунок, який самостійно визначив, а відповідач протиправно подану заяву не задовольнив.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник позивача 28.03.2024р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2024р. і прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2024р. дану апеляційну скаргу залишено без руху.

16.04.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.04.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

07.05.2024р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є громадянином України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та на даний час постійно проживає у державі Ізраїль.

17.05.2018р. рішенням Херсонського окружного адміністративного суду у справі №821/536/18, яке залишено в силі постановою Верховного Суду від 12.03.2021р., ГУ ПФУ в Херсонській області зобов`язано поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, починаючи з 07.10.2009р., а також провести її перерахунок, з проведенням індексації та компенсації втрати її частин.

19.07.2023р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо виплати його пенсії на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD.

Листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 26.09.2023р. за №7476-6817/З-02/8-2100/23 ОСОБА_1 повідомлено, що оскільки заява від 19.07.2023р. про перерахування пенсії рахунок, відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD, не відповідає вимогам «Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р. №1596), а THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD не належить до переліку уповноважених банків, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №1231, не укладено тристоронній договір між ПФУ, Головним управлінням фонду в області та відповідною банківською установою, підстави для виплати пенсії на банківській рахунок позивача - відсутні.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій визнано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, ч.1 ст.4 якого Закону окреслено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких була надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з дефініціями, наведеними у ст.1 цього Закону, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Уповноважений банк - це банк, який здійснює свою діяльність відповідно до законодавства про банки і банківську діяльність та провадить розрахунково-касові операції з коштами Пенсійного фонду.

Пенсія виплачується щомісяця у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.47 Закону №1058-ІV).

Отже, пенсійне законодавство України чітко регламентує, що пенсіонер має право отримувати пенсійну виплату щомісяця у строк не пізніше 25-го числа місяця, за який виплачується пенсія.

Звертаючись до суду із даним адміністративним позовом, ОСОБА_1 вважає, що має право на отримання пенсійної виплати на картковий рахунок, відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD, однак відповідач протиправно не визнає наявне право та відмовляється від виплати пенсії на вказаний банківський рахунок позивача.

Таким чином, в межах розгляду даної адміністративної справи, спірним питанням є наявність у позивача права на отримання пенсійної виплати в банку, який функціонує на території Держави Ізраїлю згідно з поданою заявою позивача.

Судова колегія зазначає, що «Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999р. №1596), визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями ПФУ в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м.Києві і структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках.

У відповідності до п.4 Порядку №1596, виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього ж Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо).

Згідно з абз.1 п.6 Порядку №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті. Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком.

Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін (п.п.8,9 Порядку №1596).

У силу вимог п.10 Порядку №1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу ПФУ або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом ПФУ або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку.

Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України чи іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

За змістом п.п.12,13 Порядку №1596, органи ПФУ та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених п.10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки згідно з додатком 2 у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки згідно з додатком 3 у трьох примірниках. Списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами ПФУ та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.

Списки подаються одночасно на паперових і магнітних (електронних) носіях, крім випадків, зазначених в абз.3 цього пункту.

Аналіз наведених вище положень дає підстави для висновку, що органи ПФУ уповноважені здійснювати виплату пенсії через поточні рахунки в банках у разі наявності заяви про виплату пенсії або грошової допомоги (бланк якої є Додатком №1 до Порядку №1596).

З матеріалів даної справи судом апеляційної інстанції встановлено, що у заяві про поновлення виплати пенсії на поточний банківський рахунок позивач просив здійснювати перерахування пенсії на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD.

Колегія суддів звертає увагу сторін на те, що Порядок №1596 чітко визначає те, що поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

З цього слідує, що одержувач соціальної виплати у разі виявлення бажання отримувати її на банківський рахунок за загальним правилом повинен відкрити його в одному із уповноважених банків України, критерії до яких визначені Порядком відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та заробітної плати працівникам бюджетних установ.

Водночас, суд апеляційної інстанції констатує, що в матеріалах справи відсутні докази, що позивач, на даний час, має відкритий рахунок у будь-якій валюті в одному із уповноважених банків для виплати йому пенсії. Тому, відмовляючи у задоволені заяви про виплату пенсії на вказаний вище картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD, відповідач діяв в межах чинного законодавства України.

Саме вказані обставини покладені в основу апеляційної скарги.

Судова колегія також додатково зазначає, що проведення виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон є можливим лише тільки шляхом здійснення перерахунку пенсії на діючі карткові рахунки, відкриті виключно в українських банках.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.07.2023р. у справі №280/6637/22.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач правомірно відмовив у задоволені заяви позивача щодо виплати йому пенсії на зазначений картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в THE FIRST INTERNATIONAL BANK OF ISRAEL LTD, оскільки вказана банківська установа не є уповноваженим банком в розумінні вимог пенсійного законодавства України.

Що ж стосується доводів представника позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин «Інструкції про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні» (затв. постановою Правління ПФУ від 23.04.1999р. № 4-5), то колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.

Так, за змістом п.1.2. Інструкції №4-5, переказування пенсій за кордон, в тому числі по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, та виплата пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, здійснюються на підставі міжнародних договорів (угод) у галузі соціального (пенсійного) забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та законодавства України щодо виплати пенсій у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон.

Переказування пенсій за кордон здійснюється ПФУ через публічне АТ «Державний експортно-імпортний банк України», якщо інше не передбачено міжнародними договорами (п.1.3 Інструкції №4-5).

Відповідно до п.2.1 даної Інструкції №4-5, у разі виїзду з України пенсіонера на постійне місце проживання за кордон головні управління Фонду на запит структурного підрозділу з питань міжнародного співробітництва надсилають пенсійну справу з розпорядженнями про перерахунки пенсії станом на дату надсилання пенсійної справи, довідку-атестат про дату припинення виплати пенсії та документи, які підтверджують зняття з реєстраційного обліку за місцем постійного проживання в Україні у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Після надходження пенсійної справи з усіма необхідними документами структурний підрозділ з питань міжнародного співробітництва готує розпорядження про переказування пенсії за кордон і подає його керівництву Фонду для затвердження.

У п.2.2 Інструкції № 4-5 також зазначено, що на підставі розпорядження, прийнятого у відповідності до п.2.1 цього розділу, структурний підрозділ з питань міжнародного співробітництва відкриває особовий рахунок одержувача пенсії (додаток 1), про що робиться позначка в розпорядженні.

Оформлені особові рахунки реєструються в книзі-реєстрі пенсійних справ і особових рахунків.

Під час реєстрації особовому рахунку і пенсійній справі одержувача пенсії присвоюється один і той самий номер у вигляді шестизначного числа. Структура номера така: перша цифра - один, наступні п`ять - порядковий номер, що відповідає номеру реєстрації в книзі-реєстрі.

В особових рахунках щокварталу зазначається розмір пенсії в національній валюті України та розмір пенсії до виплати в іноземній валюті і дата перерахування коштів. Правильність заповнення особового рахунку перевіряється уповноваженим працівником структурного підрозділу з питань міжнародного співробітництва відповідно до розподілу посадових обов`язків, завіряється його підписом та підписом працівника, відповідального за ведення особового рахунку.

За змістом п.2.3 Інструкції №4-5, на підставі особових рахунків структурний підрозділ з питань міжнародного співробітництва складає відомості на виплату пенсій (додаток 2) із зазначенням розміру пенсії в національній валюті України та розміру пенсії до виплати в іноземній валюті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України, на дату складання такої відомості.

Вказана відомість складається в 4-х примірниках та підписується заступником Голови правління Фонду і начальником структурного підрозділу з питань міжнародного співробітництва іта засвідчується печаткою.

Два примірники відомостей надсилаються до органу, який здійснює виплату пенсій в іноземній державі, третій примірник передається структурному підрозділу Фонду, відповідальному за фінансування виплати пенсій, а четвертий - зберігається в структурному підрозділі з питань міжнародного співробітництва. На третьому та четвертому примірниках проставляється дата передання відомості до структурного підрозділу Фонду, відповідального за фінансування виплати пенсій.

У разі переказу пенсії безпосередньо на особистий рахунок пенсіонера в банку відомість складається в двох примірниках, один з яких передається структурному підрозділу Фонду, відповідальному за фінансування виплати пенсій, із зазначенням дати передання відомостей, другий - залишається в структурному підрозділі з питань міжнародного співробітництва.

Кошти на виплату пенсій переказуються платіжним дорученням в іноземній валюті. Після надходження до структурного підрозділу з питань міжнародного співробітництва звіту іноземної установи про виплату пенсій (строк його подання передбачено відповідними угодами) в особових рахунках пенсіонерів робляться відповідні позначки.

У разі переказу пенсії на особистий рахунок пенсіонера в банку в особовому рахунку, який знаходиться в структурному підрозділі з питань міжнародного співробітництва, робиться відповідна позначка про її виплату (на підставі платіжного доручення) (п.п.2.4, 2.5 Інструкції №4-5).

Системний аналіз вищенаведених положень даного підзаконного нормативно-правового акта доводить, що виплата пенсії громадянам України за кордон можливе лише за наявності чинних міжнародних договорів (угод) у галузі соціального (пенсійного) забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та законодавства України щодо виплати пенсій у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон.

При цьому, за визначеною процедурою у разі виїзду з України пенсіонера на постійне місце проживання за кордон головні управління Фонду на запит структурного підрозділу з питань міжнародного співробітництва надсилають пенсійну справу з відповідними документами пенсіонера, а структурний підрозділ з питань міжнародного співробітництва ПФУ в подальшому вчиняє дії щодо визначення підстав для перерахування пенсії за кордон.

Як встановлено судом апеляційної інстанції і не оспорюється сторонами, позивач ОСОБА_1 постійно проживає в державі Ізраїль, з яким Україна не укладала відповідних міжнародних договорів (угод) у галузі соціального (пенсійного) забезпечення.

Матеріали справи, в свою чергу, теж не містять жодних доказів направлення пенсійної справи позивача до структурного підрозділу з питань міжнародного співробітництва ПФУ, як і відсутні докази щодо надходження до відповідача відповідного запиту ПФУ.

Більш того, можливість здійснення перерахування пенсії за кордон на підставі цієї Інструкції №4-5 може бути реалізована щонайменше лише за умови, коли матеріали пенсійної справи направлені головним управлінням ПФУ до структурного підрозділу з питань міжнародного співробітництва ПФУ, який в подальшому і здійснює погоджувальні дії з приводу нарахування та перерахунку коштів пенсіонеру за кордон у зв`язку із постійним його проживанням у відповідній державі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить до аналогічного висновку про неможливість застосування у даних спірних правовідносинах положень Інструкції №4-5, адже згідно з наявними в матеріалах доказів умови застосування вказаної Інструкції відсутні, що, власне, помилково не було враховано позивачем.

Окрім цього, слід також звернути увагу й на те, що поза увагою позивача залишились й обставини неможливості перерахування грошових коштів за кордон з початку введення воєнного стану в країні, які стосуються пенсійного забезпечення.

Так, п.14 постанови правлення НБУ «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022р. №18, уповноваженим установам забороняється здійснювати транскордонний переказ валютних цінностей з України/переказ коштів на кореспондентські рахунки банків-нерезидентів у гривнях/іноземній валюті, відкриті в банках-резидентах, уключаючи перекази, що здійснюються за дорученням клієнтів.

Будь-яких виключень про можливість здійснення перерахування грошових коштів пенсійного (соціального) забезпечення вказана постанова не містить.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду попередньої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 10.01.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко