Справа № 320/9592/24
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року № 320/9592/24

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд:

-визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової Вікторії Іштванівни про відкриття виконавчого провадження № 72180820 від 05.07.2023 та про відкриття виконавчого провадження № 72180724 від 05.07.2023;

-зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови головного державного виконавця від 05.07.2023 про арешт майна боржника.

-стягнути з Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 16 295,03 грн за матеріальну шкоду завдану відповідачем внаслідок прийняття протиправних постанов.

Позивач вважає протиправними дії державного виконавця щодо постанов про відкриття виконавчих проваджень від 05.07.2023 р. № 72180820 і № 72180724. Крім того з метою звернення стягнення на кошти на рахунках боржника головним державним виконавцем було винесено Постанову від 05.07.2023 р. про арешт коштів боржника (Позивача) на суму 15869,42 грн та з метою звернення стягнення на майно боржника в сумі 16 112,54 грн винесено Постанову від 05.07.2023 р. про арешт майна боржника (все майно боржника), вважаючи рішення державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень № 72180820 і № 72180724 та вчинення в межах цих проваджень перерахованих вище виконавчих дій, зокрема арешту банківських рахунків (банківських карток) та арешту всього майна умисним протиправним втручанням у власність та прямим порушенням конституційних прав на вільне розпорядження своїм майном (мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про права людини), завданням фінансової шкоди (оскільки через відсутність необхідних власних коштів позивач був вимушений оплатити виконавчі вимоги кредитними коштами банку), що негативно вплинуло на ділову репутацію (оскільки в реєстрах боржників та виконавчих проваджень були розміщені дані про позивача, що може характеризувати особу з негативної сторони та мати негативні наслідки у майбутньому, зокрема при працевлаштуванні чи інших ділових стосунках), а також обмеження свободи пересування та реалізації природніх прав дитини (дочки), яка перебувала на момент арешту банківських рахунків в іншій країні й не могла користуватися банківськими картками, відкритими за рахунками позивача, для оплати проїзду та інших потреб (в тому числі, харчування, тощо) за даних умов виникнення публічно-правового спору саме захист в адміністративному суді в межах предметної юрисдикції звернувся за захистом своїх порушених конституційних прав до суду.

Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. В подальшому позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.06.2012 цивільній справі №2609/13210/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 29.08.2010 року у розмірі 153216,00 грн та 3223,83 грн 3% річних за прострочення повернення позики, а також судовий збір у розмірі 1564,39 грн.

У подальшому, на підставі подання 28.09.2012 р. ОСОБА_2 . Виконавчого листа від 25.09.2012 №2609/13210/12 державний виконавець Солом`янського ВДВС відкрив 01.10.2012 виконавче провадження №34490000 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 158 004,22 грн.

09.10.2012 державний виконавець Солом`янського ВДВС виніс Постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на суму 15800,42 грн.

27.11.2012 р. з метою звернення стягнення на майно боржника державний виконавець Солом`янського ВДВС державний виконавець Солом`янського ВДВС виніс Постанову про арешт майна боржника на суму 158004,22 грн.

15.05.2014 р. з метою стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій останній виніс Постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій на суму 116,82 грн.

15.05.2014 р. у зв`язку направленням виконавчого листа за належністю до іншого відділу ДВС (Броварського ВДВС Київської області) державний виконавець Солом`янського ВДВС ухвалив Постанову про закінчення виконавчого провадження.

02.06.2014 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 158004,22 грн.

17.11.2015 на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження старшим державним виконавцем ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій зазначено, що «Залишок боргу станом на 17.11.2015 становить 157454,22 грн, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій не сплачено».

22.01.2021 ОСОБА_2 (стягувач) подав виконавчий лист №2609/13210/12 від 25.09.2012 для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Бережному Ярославу Вікторовичу, який виніс Постанову про відкриття виконавчого провадження №64253940 від 22.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 158004,22 грн. Крім того, 22.01.2023 р. приватний виконавець виніс Постанову про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) основної винагороди в сумі 15800,42 грн, а також Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 469,00 грн.

02.03.2021 р. у зв`язку з виконанням боржником виконавчого листа №2609/13210/12 від 25.09.2012 в повному обсязі приватним виконавцем Бережним Ярославом Вікторовичем винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої статті 39 й статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, в рамках виконавчого провадження №64253940 приватним виконавцем було стягнуто в повному обсязі вказану основну винагороду та мінімальні витрати виконавчого провадження, що було підтверджено листом № 64255591/1 від 02.03.2021.

09.11.2022 р. головний державний виконавець Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова Вікторія Іштванівна відновила Виконавче провадження №34490000 Постановою про відновлення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 25.09.2012 №2609/13210 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 158004,22 грн, й цього ж числа ухвалила Постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої статті 39 й статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зі зняттям арешту, накладеного постановою ВП № 34490000 від 27.11.2012 та накладеного постановою ВП № 34380022 від 24.09.2012 та накладеного постановою ВП 34179870 від 10.09.2012 з усього майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Однак, 05.07.2023 головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Браташовою Вікторією Іштванівною було ухвалено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 72180820 від 05.07.2023 з виконання Постанови № 34490000 від 09.10.2012 р. Солом`янського відділу ДВС у м.Києві про стягнення виконавчого збору у розмірі 15 800,42 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот гривень, 42 коп.), а також в межах цього провадження Постанову від 05.07.2023 р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 69,00 грн у цьому провадженні, Постанову від 05.07.2023 р. про арешт коштів боржника (Позивача) на суму 15869.42 грн та з метою звернення стягнення на майно боржника в сумі 16 112.54 грн Постанову від 05.07.2023 р. про арешт майна боржника (все майно боржника).

Крім того, 05.07.2023 р. цим державним виконавцем ухвалено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 72180724 від 05.07.2023 р. з виконання Постанови № 34490000 від 05.05.2014 р. Солом`янського відділу ДВС у м.Києві про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 116,82 грн (сто шістнадцять гривень 82 коп), а також в межах цього провадження ухвалено Постанову від 05.07.2023 р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 69,00 грн у цьому провадженні, Постанову від 07.07.2023 р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 69,00 грн у цьому провадженні та Постанову від 05.07.2023 р. про арешт коштів боржника (Позивача) на суму 116.82 грн.

Станом на 05.07.2023 року усі визначені законом граничні строки пред`явлення до виконання Постанови про стягнення виконавчого збору від 09.10.2012 р. на суму 15800,42 грн та Постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 15.05.2014 р. на суму 116,82 грн закінчилися.

Таким чином, позивач вважаючи протиправність усіх постанов, винесених державним виконавцем в межах даних виконавчих проваджень (№ 72180820, № 72180724), звернувся до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначає розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, який може складати не більше 20%, за виключенням виконавчих проваджень, в яких вирішується питання про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Відповідно частини 1 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року) (далі - Інструкція) передбачено можливість здійснення державним виконавцем контролю за правильним та своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника. Зокрема, згідно пункту 4 Інструкції - контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувана шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.

Також, відповідно до пункту 8 Інструкції за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою (додаток 9).

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу- підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону.

Також, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, передбачене абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та й наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2022 року по справі № 756/8815/20.

Також, у названій вище постанові в пункті 77 суд касаційної інстанції робить правовий висновок, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Наведене прямо відповідає встановленим у даній справі обставинам, адже грошові кошти підлягали поверненню на підставі відповідного повідомлення позивача, до якого було додано відповідні документи на підтвердження їх походження у якості заробітної плати, що свідчить про правомірність заявлення позовних вимог у наведеній їх частині.

Щодо питання правомірності стягнення виконавчого збору, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Пунктом 5 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Як передбачено у пункті 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу якщо, зокрема, стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчої документа.

За правилами частини 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Також, відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Верховним Судом сформовано судову практику за аналогічних обставин, коли виконавчий документ перебував на виконанні у державного виконавця та згодом, після повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з поданою ним заявою, виконавчий документ було подано на виконання приватному виконавцю.

Так, згідно постанови Верховного Суду від 13 квітня 2023 року по справі № 160/695/22, суд касаційної інстанції вказав: «Закон № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа... Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладення непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його права власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод. Вказана ситуація здатна підважити засади виконавчого провадження та порушити такі стрижневі елементи верховенства права як правова визначеність і повага до людських прав (частина перша статті 6 КАС України). При цьому, згідно із пунктом 8 частини другої статті 2 КАС України суб`єкт владних повноважень повинен керуватися принципом пропорційності, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Верховний Суд зазначає, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж самого виконавчого документа.

Вказана проблематика зумовлена неповнотою законодавства і стосується також й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту (частина перша статті 2 КАС України), який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.

У цьому контексті Верховний Суд зауважує, що питання подвійного стягнення державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких є неприпустимим. Тобто, у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону № 1404-VІІІ, справедливим може бути лише стягнення однієї з вказаних сум».

Також, Верховний Суд у процитованій вище постанові, шляхом застосування аналогії закону, застосував до спірних правовідносин частину 8 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю, стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Крім того, Верховний Суд зауважив, що: «Застосування частини восьмої статті Закону № 1404-VІІІ до спірних правовідносин дає Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується».

Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року по справі № 320/6215/19.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У даній же справі фактичні обставини справи є подібними до фактичних обставин, про які йде мова в постановах Верховного Суду № 320/6215/19 від 21 липня 2022 року та № 160/695/22 від 13 квітня 2023 року. Зокрема, після повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачу, останній звернувся до приватного виконавця з цим же виконавчим документом з метою його примусового виконання.

Отже, суд доходить висновку про правомірність вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, оскільки в інакшому випадку на нього покладатиметься подвійний обов`язок щодо його сплати, що є протиправним згідно наведеного вище правового регулювання.

Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 16295,03 грн, суд зазначає, що вказана вимога підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано до суду докази, а саме квитанції: на суму 118,57 грн (116,82 грн сплата боргу за виконавчим провадженням №72180724 + 1,75 грн комісія за банківську операцію) квитанція №7_780 від 06.07.2023; на суму 16107,46 грн (15869,42 грн сплата боргу за виконавче провадження №72180820 + 238,04 грн комісія за банківську операцію) квитанція №5_402 від 06.07.2023; на суму 69,00 грн (сплата боргу за виконавчим провадженням №72180724) квитанція №216037846 від 06.07.2023.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1)чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2)чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішення та дій на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення та дії не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

Згідно зі статтею 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 2147,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташової Вікторії Іштванівни про відкриття виконавчого провадження № 72180820 від 05.07.2023 та про відкриття виконавчого провадження № 72180724 від 05.07.2023.

Зобов`язати Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови головного державного виконавця від 05.07.2023 про арешт майна боржника.

Стягнути з Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 16 295,03 грн (шістнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять гривень 03 коп) за матеріальну шкоду завдану відповідачем внаслідок прийняття протиправних постанов.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.