Справа № 522/18011/24
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/21/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Тетькової В.М.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3206315 від 06.10.2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП; Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування зазначено, що 06.10.2024 року в місті Одеса на вулиці Старорізнична (Куйбишева) інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Петрухіним Олексієм Анатолійовичем (було винесено постанову серії ЕНА № 3206315 від 06.10.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно фабули постанови - водій керував ТЗ не маючи права керувати таким ТЗ, та заблокував рух ТЗ ваз 2106 д.н НОМЕР_1 п.2.2.ПДР Передача керування ТЗ особі, яка не має права керування таким ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП..

Позивач вважає, що постанова серії ЕНА № 3206315 від 06.10.2024 року про вчинення адміністративного правопорушення підлягає скасуванню, оскільки в діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а справа відносно нього підлягає закриттю, так як 06.10.2024 року ОСОБА_1 , виконував свої трудові обов`язки, які полягали в паркуванні мопедів на спеціально відведеному майданчику. Оскільки мопеди мають невелику вагу, Позивач переміщував їх з місця на місце без використання двигуна, просто перекочуючи. Під час виконання цих робіт до одного з паркувальних місць під`їхав автомобіль ВАЗ 2106 з державним номером НОМЕР_1 . Позивач попросив водія переставити автомобіль в інше місце, але він відмовився, заявивши, що приїхав ненадовго у зв`язку з чим, Позивач заблокував його транспортний засіб. Згодом колега Позивача повідомив, що власник ВАЗ 2106 викликав поліцію. Коли поліцейські прибули на місце події, вони вимагали від Позивача посвідчення водія і заявили, що останній не має права керувати мопедами. Позивач заперечив, пояснивши, що не керував мопедом, а лише переміщував його. Однак поліцейський, поспілкувавшись з власником автомобіля ВАЗ 2106 та його дружиною, склав іншу версію подій, заявивши, що Позивач нібито заводив мопед і керував ним.

Враховуючи вище викладене, вважає, що постанова серії ЕНА № 3206315 від 06.10.2024 року є незаконною та такою, що винесена з порушенням моїх прав як особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

28 жовтня 2024 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого Відповідач категорично не погоджується з вимогами Позивача, оскільки вони не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства, спрямовані на намагання Позивача уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення так як. Факт керування транспортним засобом без права керування таким транспортним засобом, та процес розгляду справи підтверджується відеозаписом з портативних відео регістраторів поліцейських.

В судове засідання 09 січня 2025 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Позивач просив розглянути справу за відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.10.2024 року в місті Одеса на вулиці Старорізнична (Куйбишева) інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Петрухіним Олексієм Анатолійовичем було винесено постанову серії ЕНА № 3206315 від 06.10.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно фабули постанови - водій керував ТЗ не маючи права керувати таким ТЗ, та заблокував рух ТЗ ваз 2106 д.н НОМЕР_1 п.2.2.ПДР Передача керування ТЗ особі, яка не має права керування таким ТЗ , чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян. на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами ; посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Приписами статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до пункту 1статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно зі ст.31 Закону "Про Національну поліцію" №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням п. 2.2 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, представником Відповідача, разом з відзивом, до суду було надано відеозаписи з портативних відео реєстраторів поліцейських за № 471321 та № 471187.

Дослідивши відповідні відеозаписи, судом встановлено факт вчинення громадянином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом, та процес розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи Позивача, відносно того, що останній переміщував мопеди з місця на місце без використання двигуна, просто перекочуючи, так як з відеозапису вбачається, що Позивач керував одним з мопедів.

Разом з цим, слід зазначити, що позивачем не надано до суду доказів, які б давали змогу встановити наявне у Позивача право на керування транспортними засобами.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 2 Закону України «Про національну поліцію» визначено завдання поліції, якими є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (стаття 3 Закону України «Про національну поліцію.

Згідно статті 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 7 Закону України «Про національну поліцію», визначено , що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

У відповідності до статті 8 Закону України «Про національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про національну поліцію», територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Статтею 36 КУпАП визначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи досліджені обставини та встановлені факти на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та спростовуються доказами наданими Департаментом патрульної поліції.

З огляду на наведене, суд приходить до переконливого висновку про те, що при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3206315 від 06 жовтня 2024 року Відповідач діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України, та правомірно притягнув правопорушника ОСОБА_1 до передбаченої законом адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

За таких обставин, суд приходить до висновку що позов ОСОБА_1 є необґрунтований, а тому не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 122, 245, 251, 256, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72-78, 90, 139, 229, 244- 246, 255, 286, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Чернявська Л.М.