Справа № 300/4939/24
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2025 р. справа № 300/4939/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) в інтересах якого діє адвокат Черненко Т.Ю. (далі представник позивача) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби;
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач здійснив несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача, оскільки станом на 06.04.2024 день видання командиром військової частини НОМЕР_1 наказу про виключення із списків особового складу та всіх видів забезпечення, всупереч пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України повного розрахунку позивач не отримав. Виплата грошового забезпечення здійснена лише 08.05.2024. Тому відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.06.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.20-21).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву (а.с.24-26), відповідно до якого відповідач заперечив щодо задоволення позову. Просив відмовити в задоволенні позову вказавши на те, щовідповідач здійснив розрахунок при звільненні позивача у повному розмірі, однак процедура нарахування та виплати коштів унеможливлює здійснення розрахунку при звільненні у день звільнення чи наступний день. Відповідач не володіє власним розрахунковим рахунком, а зобов`язаний замовляти кошти у вищого командування згідно підпорядкуванню. У відповідача відсутні вільні кошти та каса, що також унеможливлює здійснення повного розрахунку у день звільнення чи наступний день.Замовлення коштів передбачених при звільненні військовослужбовця з військової служби відбувається згідно наказу командира військової частини, індивідуально для кожного звільненого військовослужбовця, що теж займає тривалий час. Також зазначає, що грошове забезпечення при звільненні позивача включало додаткову винагороду. Нарахування додаткової винагороди здійснюється згідно наказу Головнокомандувача Збройних сил України «про визначення зон бойових дій» (наказ виноситься в кінці поточного місяця), що також унеможливлює своєчасний розрахунок при звільненні.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник заперечила проти тверджень відповідача викладених у відзиві на позов та уважає їх безпідставними (а.с.34-35).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони від 03.04.2024 № 38-РС позивач звільнений з військової служби у відставку відповідно до п. «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2024 № 99 виключений з списків особового складу військової частини НОМЕР_3 всіх видів забезпечення з 06.04.2024 (а.с.16).
На адвокатський запит представника позивача, відповідач листом від 04.06.2024 повідомив про те, що грошове забезпечення за квітень 2024 року, вихідна допомога при звільненні, грошова допомога на оздоровлення, компенсація невикористаних днів відпустки виплачено 08.05.2024 (а.с.15).
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2024 по 08.05.2024, просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за з 07.04.2024 по 08.05.2024включно.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина 1).
У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України.
Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).
Суд зазначає, що підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.
У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.
Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження військової служби, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України застосовує до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.
Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Як зазначено вище, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Як встановлено, наказом від 03.04.2024 № 38-РС позивач звільнений з військової служби у відставку відповідно до п. «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та на підставі наказу від 06.04.2024 №99 виключений із списків особового складу з 06.04.2024 (а.с.16).
Таким чином, відповідач був зобов`язаний провести повний розрахунок та виплату всіх належних позивачу коштів в день його виключення із списків особового складу, а саме - 06.04.2024, тоді як відповідачем здійснено виплату грошового забезпечення за квітень 2024 року, вихідну допомогу при звільненні, грошову допомогу на оздоровлення, компенсацію невикористаних днів відпустки виплачено 08.05.2024 (а.с.15). Водночас відповідачем не виплачено позивачу його середній заробіток за час затримки з вказаних виплат в день фактичного розрахунку.
Відтак, відповідачем не здійснено повний розрахунок з відповідачем у день його звільнення та виключення із списків особового складу, а період затримки розрахунку при звільненні розпочався 07.04.2024 та завершився повним розрахунком 08.05.2024 (включно).
Оскільки відповідачем не було проведено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки з виплати грошового забезпечення, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, то відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з даних виплат.
Як наслідок, розмір середньоденної заробітної плати позивача становив 991,18грн. (59 470,88 грн/ 60 днів (кількість днів у лютому та березні 2024 року)).
Кількість днів, впродовж яких затримано виплату грошового забезпечення за квітень 2024 року, вихідної допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення, компенсації невикористаних днів відпустки позивачу з 07.04.2024 (дня, наступного після виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ) по 07.05.2024 включно (день, який передує дню повного розрахунку) становить 31 день.
Таким чином, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за 31 день становить 30 726,62грн (991,18 грн х 31 день).
Посилання відповідача на те, що процедура нарахування та виплати коштів унеможливлює здійснення розрахунку при звільненні у день звільнення чи наступний день,не звільняє відповідача від обов`язку здійснити виплату всіх сум, що належать йому в день звільнення, а у випадку порушення таких строків від обов`язку здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки з виплати грошового забезпечення, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Суд зазначає, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року в справі «Кечко проти України»).
Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.
Верховний Суд України у своїх рішеннях від 22 червня 2010 року в справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року в справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року в справі № 21-44а10 неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат.
З урахуванням наведеного, з метою належного захисту прав позивача, слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 07.04.2024 по 07.05.2024 в розмірі 30 726,62 грн.
Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього грошового забезпечення підлягає до часткового задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 07.04.2024 по 07.05.2024 в сумі 30 726 (тридцять тисяч сімсот двадцять шість) гривень 62 копійки, з утриманням з цієї суми податків та зборів.
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.