Справа № 212/6391/24
Суддя: Токар Н. В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/6391/24
Провадження № 2-а/204/6/25
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кислиці Є.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №37 від 14.06.2024 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що 14 червня 2024 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №37 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. У постанові зазначено, що 03.05.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 під особистий підпис отримав повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 з терміном прибуття - 18.05.2024 року на 08:00 год., проте у встановлений термін не прибув, про причини неявки не повідомив, будь-яких інших відомостей про себе не надав. ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення надав пояснення, що з 08.05.2024 року по 30.05.2024 року перебував на лікарняному. Також зазначив, що 06.06.2024 року надав до ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлення, що перебував на лікарняному. Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що прийнята з порушення вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим, просить її скасувати.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року прийнято справу до свого провадження, у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 20.09.2024 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

15 листопада 2024 року представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 подано до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, яким була винесена оскаржувана постанова.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року залучено до участі в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, у якості співвідповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 (ЄДРПОУ - НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

12 грудня 2024 року від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП. В обґрунтування відзиву зазначено, що офіцер запасу ОСОБА_1 03.05.2024 року під особистий підпис отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 з терміном прибуття 18.05.2024 року на 08:00 годин. Відповідно, про дату прибуття був належним чином повідомлений. Однак у визначений термін, а саме 18.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибув, про причини не явки не повідомив. Як зазначається у протоколі №37 про адміністративне правопорушення від 11 червня 2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 11.06.2024 року вже за повісткою з терміном прибуття 11.06.2024 року. В той же час зазначивши, що не прибув 18.05.2024 року за повісткою, так як перебував на лікарняному. Так, 14 червня 2024 року під час розгляду адміністративного провадження тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 було встановлено, що офіцер запасу ОСОБА_1 надав підтверджуючи документи, що у період з 08.05.2024 року по 30.05.2024 року перебував на лікарняному, що в свою чергу згідно ч.5 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» є поважною причиною неприбуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки встановлені в повістці. Як зазначає Позивач, 31.05.2024 року він вже вийшов на роботу. Відтак перебіг його подальшого прибуття за повісткою встановлюється з: 31.05.2024, 01.06.2024, 02.06.2024, 03.06.2024, 04.06.2024, 05.06.2024, 06.06.2024. Відповідно не пізніше 06.06.2024 року Позивач повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою яку він отримав під особистий підпис з датою виклику 18.05.2024 року. 06.06.2024 року Позивач прибувши у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до чергової служби з метою надання повідомлення про перебування на лікарняному. Позивач прибув 11.06.2024 року за повісткою, яка була надана йому з датою прибуття 11.06.2024 року. Відповідач наголошує на тому, що Позивач за період військового стану неодноразово прибував до ІНФОРМАЦІЯ_3 , йому відомі працівники та військовослужбовці відділу офіцерів, які безпосередньо роблять оповіщення про виклик. Крім того, повістка про виклик видається військовозобов`язаному не з метою звернення останнього до чергової служби для передання ним будь-якої кореспонденції. Таким чином, відповідач вважає, що Позивач за прямим умислом, з метою введення суду в оману, не надає повну інформацію відносно обставин справи, які мали місце 06.06.2024 року. Враховуючи, що на виконання п.24 Порядку № 560 Позивач не повідомив у трьох денний термін про причини не явки, не прибув «не пізніше семиденного терміну» до ІНФОРМАЦІЯ_3 , поважних причин щодо не прибуття не надав, відносно ОСОБА_1 було винесено рішення про накладання адміністративного стягнення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.288 КУпАП постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Так, відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03.05.2024 одержав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08:00 год. 18.05.2024 року (а.с.72 на звороті).

11 червня 2024 відносно позивача ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, згідно з яким, 11.06.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою, яка була направлена йому за місцем роботи. Під час спілкування та перевірки з`ясувалось, що громадянин ОСОБА_1 : 1) не прибув за повісткою 18.05.2024 року на 08.00 год., яка була вручена йому під особистий підпис 03.05.2024 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2) не повідомив протягом трьох діб про причини своєї неявки за повісткою на 18.05.2024 року на 08:00 год.; 3) не прибув протягом семи днів з дати виписки його з лікарняного листа, на якому, з його слів, він знаходився по 21.05.2024 року на амбулаторному лікуванні, а по 30.05.2024 року перебував на лікуванні у стаціонарі, 31.05.2024 року вийшов на роботу. У зв`язку з вище викладеним військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме: ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз.2 п.1 правил обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановлені в Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, абз.1 п.10 ст.1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 22.08.1981 року, за що передбачена відповідальність ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.71-72).

У графі «пояснення і зауваження щодо змісту протоколу» ОСОБА_1 зазначив, що з висновком протоколу №37 не згоден, перебував на лікарняному з 08.05.2024 року по 30.05.2024 року про що свідчать документи, які він надав у ІНФОРМАЦІЯ_8 06.06.2024 року.

14 червня 2024 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №37 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.73-74).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 03.05.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 під особистий підпис отримав повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 з терміном прибуття 18.05.2024 року на 08:00 год. Проте у встановлений термін військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, про причини неявки не повідомив. Будь-яких інших відомостей про себе не надав, чим порушив вимоги ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові на відповідність критеріям правомірності, які передбачені ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу приписів ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у випадку повторного протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На території України особливий період розпочався 17.03.2014 року відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію».

Аналізуючи поняття «особливий період», визначене в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України» особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз.3 ст.4 «Про оборону України» з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, було введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період, а відтак інкриміновані позивачеві діяння, об`єктивна сторона яких наведена у спірній постанові, дійсно мають кваліфікуватись за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

При цьому диспозиція адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають правила військового обліку.

Позивачеві інкримінується порушення вимог ст.22 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно оскаржуваної постанови позивач повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці 18.05.2024 року о 08:00 год., проте не з`явився, доказів поважності причин неприбуття не надав.

Разом з цим, суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно абз.3 ч.9 ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військово-зобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови КМУ від 28.07.2010 № 673 «Про затвердження переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори» поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки визнається, зокрема, хвороба, підтверджена відповідними документами (довідками).

Згідно наданої позивачем копії виписки КПК «Криворізька міська лікарня №16» КМР із медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення №1450/519, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у ТВ з 21.05.2024 року по 30.05.2024 року із діагнозом - бронхіт, фаза загострення з бронхообсткруктивним синдромом (а.с.15,19).

Відповідно до медичних висновків про тимчасову непрацездатність з електронної системи охорони здоров`я, пацієнт ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 08.05.2024 року по 30.05.2024 року (а.с.16,17,18).

Таким чином, надані позивачем медичні документі підтверджують наявність поважних причин, які об`єктивно перешкоджали позивачу з`явитись за викликом 18.05.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані обставини дають суду підстави вважати про відсутність винної поведінки позивача та суб`єктивної сторони правопорушення.

Зазначена обставина свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що при винесенні спірної постанови неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, вона основана на припущеннях і в порушення прав позивача, чим порушено норми процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким була винесена оскаржувана постанова, на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП - задовольнити.

Постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення №37 від 14 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 (ЄДРПОУ - НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (ЄДРПОУ - НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

Суддя Н.В. Токар