Справа № 280/9782/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року Справа № 280/9782/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькі області), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізької області №0-0827-UA0082704 від 25.06.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкове зобов`язання визначено відповідачем щодо об`єкту нерухомості цех по виготовленню миючих засобів, який віднесено до будівель промисловості та знаходиться у стані реконструкції, а тому такий об`єкт не може бути об`єктом оподаткування в силу вимог пп.2.2.2 п.2.2, п.2.4 розділу 2 «Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)», затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 №5. Просить позов задовольнити

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 11.11.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

26.11.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що абзацом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) обумовлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B - F КВЕД ДК 009:2010 та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Відповідно до реєстраційних та облікових даних позивач з 16.04.2004 взятий на облік як фізична особа підприємець, який обрав спрощену систему оподаткування з основним видом діяльності КВЕД 95.22 «Ремонт побутових приладів, домашнього та садового обладнання У 2023 році платник задекларував дохід від здійснення підприємницької діяльності лише з Ремонту побутових приладів, домашнього та садового обладнання. КВЕД «95.22» відповідно до наказу Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457 класифікується у секції S «Надання інших видів послуг», розділ 95 «Ремонт комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку». Зазначений основний КВЕД відповідно до наказу Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457 класифікується у секції S клас 95.22 та не підпадає під застосування податкової пільги відповідно пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Вказує, що позивач не подавав повідомлення ф. 20-ОПП про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність. Вважає, що посилання позивача на наявність пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до пункту 2.4 частини 2 «Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)», затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 р. №5, як таке, що перебуває у стадії реконструкції та не використовується за призначенням, є безпідставним з огляду на недоведеність даних обставин. На думку відповідача, спірне податкове повідомлення-рішення сформоване та винесено з дотриманням вимог податкового законодавства. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

29.11.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на тому, що на території міста Запоріжжя надається пільга з податку на нерухоме майно на об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

03.12.2024 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач стверджує, що посилання позивача на наявність пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки , відповідно до підпункту 2.4.2 пункту 2.4 частини 2 «Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)», затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 р. №5 (зі змінами), як таке , що перебуває у стадії реконструкції та не використовується за призначенням є безпідставним, оскільки у повідомленні (декларації) про початок будівельних робіт №ЗП 26 не має (відсутня будь яка інформація) про проведення технічної інвентаризації об`єкта; про підрядника; про відповідального виконавця; дата початку робіт не вказана (відсутня), дата закінчення будівельних робіт не вказана (відсутня). Вважає, що позивач надав до суду неналежний доказ (декларацію про початок будівельних робіт №ЗП 26). Також висловлює незгоду з твердженнями позивача, щодо видів економічної діяльності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

09.12.2024 до суду надійшли додаткові пояснення позивача до заперечення на відповідь на відзив, в яких, окрім раніше висловлених аргументів, зазначає, що декларація про початок виконання будівельних робіт №ЗП 61 прийнята та затверджена уповноваженим органом без жодних зауважень, що на думку позивача саме по собі свідчить про правильність її заповнення та вичерпну повноту зазначеної в ній інформації. Просить позов задовольнити.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

Відповідно до договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості від 23.09.2009 позивачу належить цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. №1100, загальною площею 1253,30 кв.м, вбиральня літ. Б, розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Базова, 12.

Право власності на нежитлову будівлю зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.10.2009, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24012775 наданого орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 01.10.2009.

Головним управлінням ДПС у Запорізький області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0827-UA0082704 від 25.06.2024, яким визначено позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за даним об`єктом нерухомості за 2023 рік, на суму 20 992,78 грн.

Податкове зобов`язання розраховано з урахуванням ставки податку згідно «Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)», затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 р. №5 (зі змінами) для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, в розмірі 0,25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, а саме: 1253,30 м.кв *(6700 грн*0,25%) = 20 992,78 грн, де: 6700 грн - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2023 року; 0,25 % - ставка податку за 1 кв. метр бази оподаткування; 1253,30 м.кв - загальна площа об`єкта оподаткування.

Позивач скористався правом на адміністративне оскарження та подав скаргу до контролюючого органу вищого рівня.

Рішенням про результати розгляду скарги ДПС України №29078/6/99-00-06-01-03-06 від 26.09.2024 податкове повідомлення-рішення від 25.06.2024 №0-0827-UA0082704 залишено без змін, а скарга без задоволення.

Вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Згідно з пункт 10.1 статті 10 ПК України (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Приписами пункту 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У відповідності до пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, крім іншого:

12.4.1.встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;

12.4.2.визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;

12.4.3.прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пункт 12.5 статті 12 ПК України передбачає, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Підстави, порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені статтею 266 ПК України.

Так, згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 та підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпункт 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначає об`єкти, які не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема, в підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

При цьому, самостійно, специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості - не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Отже, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є суб`єкти господарювання (фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти), та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, та в подальшому неодноразово підтримано в постановах Верховного Суду від 06.08.2024 у справі №200/3532/20-а, від 22.10.2024 у справі № 260/8694/23 тощо.

Отже, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачена преференція, яка полягає у виключенні з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таких об`єктів, як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, якщо вони беруть участь у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничі одиниці (постанова Верховного Суду від 06.08.2024 у справі №200/3532/20-а).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Судом встановлено, що позивач з 15.06.2004 зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС в Запорізькій області на спрощеній системі оподаткування, згідно податкової звідності (Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця) у звітному періоді декларував дохід від здійснення підприємницької діяльності за видом діяльності КВЕД 95.22 «Ремонт побутових приладів, домашнього та садового обладнання»,

Позивач є власником об`єкту нежитлової нерухомості - цех по виготовленню миючих засобів літ. А-2, інв. №1100, загальною площею 1253,30 кв.м, вбиральня літ. Б, який належить до виробничих приміщень.

У межах спірних правовідносин судом встановлено, що позивач не використовує вказаний об`єкт у власній виробничій діяльності, що позивачем не заперечується.

Водночас, позивач вважає, що такий об`єкт не може бути об`єктом оподаткування в силу вимог пп.2.2.2 п.2.2, п.2.4 розділу 2 «Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)», затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 №5, оскільки з 01.10.2015 цех по виготовленню миючих засобів знаходиться в стадії реконструкції під цех по виробництву меблі на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт №ЗП 61.

Оцінюючи такі аргументи позивача, суд враховує, що відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного податкового законодавства, можна дійти висновку, що повноваження щодо встановлення ставок місцевих податків, зокрема, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, а також пільг зі сплати наведеного податку, належать сільським, селищним, міським радам, радам об`єднаних територіальних громад.

Рішенням Запорізької міської ради від 28 січня 2015 року № 5 Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) затверджено "Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)" (далі - Положення).

До вказаного Положення вносились зміни Рішеннями Запорізької міської ради від 30 червня 2015 року за №5, від 26 лютого 2016 року за №30, від 25 серпня 2016 року за №50, від 21 грудня 2016 року за №49, від 26 квітня 2017 року за №51, від 27 травня 2020 за №49.

Пунктом 2.4. Положення (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) урегульовані питання застосування пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, за змістом підпункту 2.4.2 визначено, що пільга з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, надається на наступні об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, крім іншого, - об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням.

Отже, на території міста Запоріжжя установлено пільгу зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, які перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням.

На підтвердження здійснення реконструкції цеху по виготовленню миючих засобів за адресою: м.Запоріжжя, вул. Базова, 12, позивач посилається на декларацію про початок виконання будівельних робіт №ЗП 61 від 01.10.2015, подану замовником ТОВ «Снаут», яке на той час було визнано користувачем цеху по виготовленню миючих засобів літ. А-2 інв.№ 1100, загальною площею 1253,3 кв.м., та вбиральні літ. Б, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Базова, 12 на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.11.2012 року у справі №0827/7463/12.

Разом із тим, слід зазначити, що за змістом положень частини 1 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції станом на дату реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт №ЗП 61 від 01.10.2015) реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт надає право замовнику та генеральному підряднику (чи підряднику) виконувати підготовчі та будівельні роботи на об`єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.

Отже, декларація про початок виконання будівельних робіт носить декларативний характер та дає законні підстави для початку будівельних робіт на відповідному об`єкті, проте, не є свідченням того, такі будівельні роботи дійсно розпочато або тривають.

До суду не надано доказів того, що позивачем у звітному періоді 2023 році проводились роботи з реконструкції цеху по виготовленню миючих засобів за адресою: м.Запоріжжя, вул. Базова, 12, як не надано і доказів того, що вказане нежитлове приміщення законсервовано та не використовується за призначенням.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі якщо право на будівництво об`єкта передано іншому замовнику або змінено осіб, відповідальних за проведення авторського і технічного нагляду, замовник протягом трьох робочих днів повідомляє про такі зміни орган державного архітектурно-будівельного контролю, який зареєстрував декларацію про початок виконання будівельних робіт.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року у справі №0827/7463/12 заочне рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16 листопада 2012 року по цій справі скасовано, внаслідок чого ТОВ «Снаут» втратило відповідні права щодо вказаного майна, а позивач такі права відновив. Водночас, позивачем не надано доказів повідомлення уповноваженого органу про передачу прав на здійснення будівельних робіт за декларацію про початок виконання будівельних робіт №ЗП 61 від 01.10.2015.

Отже, враховуючи сукупність наведених обставин, суд дійшов висновку, що саме лише подання у жовтні 2015 року колишнім користувачем цеху по виготовленню миючих засобів за адресою: м.Запоріжжя, вул. Базова, 12, декларації про початок виконання будівельних робіт з його реконструкції, не може бути визнано належним та беззаперечним доказом в розумінні положень статей 75 та 76 КАС України, який би підтверджував факт здійснення позивачем реконструкції вказаного об`єкта нерухомості у звітному періоді, за який контролюючим органом визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо такого об`кта.

Крім того, суд зважає на те, що Верховний Суд в постанові від 22.10.2024 у справі №260/8694/23 за подібних правовідносин погодився з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що Податковий кодекс України не містить норм щодо припинення виконання податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно за об`єкти, що перебувають у власності суб`єкта господарювання, однак тимчасово не використовуються у зв`язку з реконструкцією або простоєм, та звернув увагу, що позивач у встановленому законодавством порядку право власності на такий об`єкт нерухомості не припинив.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем відповідно до чинного законодавства, обґрунтовано та з урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а отже правові підстави для його скасування відсутні.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, є не обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

З урахуванням статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09.01.2025.

Суддя М.О. Семененко