Справа № 140/13498/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13498/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач) з наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення від 07.11.2024 №12 про відмову в перерахунку пенсії;

3) зобов`язати здійснити з 07.11.2024 перерахунок пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 28.12.1988 по 12.03.1993 на посаді водія у Кооперативі по наданню автопослуг «Полісся», згідно записів в трудовій книжці.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 01.08.2015 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058).

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004, а саме врахування до стажу періоду роботи з 28.12.1988 по 12.03.1993 у кооперативі по наданню автопослуг «Полісся», відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 11.04.1972. Однак, 15.11.2024 ГУ ПФУ в Тернопільській області було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача №12 від 07.11.2024.

ОСОБА_1 вважає протиправною відмову відповідача щодо не врахування періоду роботи з 28.12.1988 по 12.03.1993 на посаді водія у Кооперативі по наданню автопослуг «Полісся» до страхового стажу, посилаючись на порушення його прав та законних інтересів, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що позивачем надані товарно-транспортні накладні, шляхові листи вантажного автомобіля, звіти про надані послуги водія, котрі не дають права для зарахування стажу.

За даними записами в трудовій книжці до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності, а саме з 28.12.1988 по 12.03.1993 в кооперативі по наданню послуг автотранспортом «Полісся» відсутня посада та ПІБ особи, що виконувала запис в трудовій книжці, а також виявлено у трудовому договорі від 28.12.1988 розбіжності у даті заключення договору та даті наказу №7 від 28.12.1989.

При відсутності письмових доказів стаж роботи встановлюється на підставі показань двох і більше свідків, які знали заявника щодо спільної з ним роботи на одному підприємстві, установі, організації. Для підтвердження стажу за відповідні періоди роботи необхідно надати уточнюючу довідку.

З врахуванням наведеного, представник відповідача просив в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.08.2015 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004, а саме врахування до стажу періоду роботи з 28.12.1988 по 12.03.1993 у кооперативі по наданню автопослуг «Полісся», відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 11.04.1972.

Однак, за даними записами в трудовій книжці не зараховано періоди трудової діяльності, а саме з 28.12.1988 по 12.03.1993 в кооперативі по наданню послуг автотранспортом «Полісся», тому що відсутня посада та ПІБ особи, що виконувала запис в трудовій книжці, а також виявлено в трудовому договорі від 28.12.1988 розбіжності у даті заключення договору та даті наказу №7 від 28.12.1989.

Надані заявником товарно-транспортні накладні, шляхові листи вантажного автомобіля, звіти про надані послуги водія не дають права для зарахування стажу.

В зв`язку з чим ГУ ПФУ в Тернопільській області було прийнято рішення №12 від 07.11.2024 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_2 .

Позивач, вважаючи зазначене рішення про відмову в перерахунку пенсії від 07.11.2024 №12 протиправним та таким, що грубо порушує його законні права та інтереси, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 пункту 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій. ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01 липня 2000 року. (Постанова Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування»).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (4.4 ст. 24 Закону):

Трудовий стаж (загальний) це періоди офіційної трудової діяльності, що підтверджуються записами в трудовій книжці. Трудовий стаж може включати в себе такі поняття як загальний, пільговий і спеціальний стаж роботи. У Законі України «Про пенсійне забезпечення» поняття загального стажу роботи в основному застосовується для відмінності його від стажу, що дає право на пільги по призначенню пенсії.

Страховий (пенсійний) це відрізок часу, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачувалися внески в сумі не менше, ніж мінімальний страховий внесок (ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Поняття "страховий стаж" введено в дію з 1 січня 2004 року Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Основною новацією цього терміну є те, що наявність стажу прямо пов`язана зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове

державне пенсійне страхування, тобто з 1 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

Весь трудовий стаж, набутий до 1 січня 2004 року, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства.

Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Ними, зокрема, є час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку, військова служба, навчання (за денною формою) у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах. професійно-технічних навальних закладах тощо.

Страховий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, підтверджується трудовою книжкою.

Як вбачається з оскаржуваного рішення від 07.11.2024 №12, що позивачу не зараховано періоди трудової діяльності, а саме з 28.12.1988 по 12.03.1993 в кооперативі по наданню послуг автотранспортом «Полісся», тому що відсутня посада та ПІБ особи, що виконувала запис в трудовій книжці, а також виявлено в трудовому договорі від 28.12.1988 року розбіжності у даті заключення договору та даті наказу №7 від 28.12.1989.

Разом з тим, у трудовій книжці ОСОБА_1 від 11.04.1972 зроблені всі записи, які підтверджують його трудовий стаж, та який відповідач відмовляється зараховувати до страхового стажу, а саме період:

- запис №29 28.12.1982 прийнятий в Кооператив по наданню автопослуг «Полісся» водієм автомобіля МАЗ-50д за наказом №7 від 28.12.1988;

- запис №30 12.03.1993 звільнений за власним бажанням з Кооперативу по наданню автопослуг «Полісся» за наказом №2 від 12.03.1993.

Запис про звільнення завірений печаткою підприємства та підписом начальника відділу кадрів.

Однак, у записі №30 про звільнення з роботи не зазначена посада працівника, який вносив запис до трудової книжки. В зв`язку з чим відповідач відмовився зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в Кооперативі по наданню автопослуг «Полісся».

Суд зауважує, що трудова зайнятість в Кооперативі по наданню автопослуг «Полісся» підтверджується також договором про матеріальну відповідальність від 28.12.1988, що був укладений з позивачем, як з водієм, в день прийняття на роботу.

Разом з тим, твердження відповідача про виявлені розбіжності у трудовому договорі від 28.12.1988, а саме у даті заключення договору та даті наказу №7 від 28.12.1989 не відповідає дійсності. З матеріалів справи вбачається, що договір укладений 28.12.1988, тобто дата відповідає запису №29 у трудовій книжці позивача від 11.04.1972.

Крім того, працевлаштування позивача в Кооперативі підтверджується табелем обліку робочого часу за окремі місяці, а саме січень - березень 1991 року.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення її трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 19.12.2019 у справі №307/541/17.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ в Тернопільській області таким правом не скористалося.

З огляду на викладене, суд вважає що періоди роботи позивача з 28.12.1988 по 12.03.1993 на посаді водія у Кооперативі по наданню автопослуг «Полісся» підлягають зарахуванню до загального страхового стажу та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 07.11.2024, з урахуванням висновків викладених судом у даному рішенні.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1 211,20 грн, сплачений згідно з квитанцією від 02.12.2024 №414.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07 листопада 2024 року №12 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 28.12.1988 по 12.03.1993 на посаді водія у Кооперативі по наданню автопослуг «Полісся», згідно записів в трудовій книжці, та здійснити з 07.11.2024 перерахунок пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, місто Тернопіль, майдан Волі, 3, ).

Суддя В.В. Дмитрук