Справа № 640/22970/19
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття підготовчого провадження

та призначення справи до судового розгляду по суті

07 січня 2025 року справа № 640/22970/19
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко Алли,

за участю:

секретаря судового засідання Могили Ірини;

представника позивача Безуєвського Юрія (за ордером про надання правничої допомоги);

представника відповідача Маленького Юрія (самопредставництво),

розглянувши у підготовчому засіданні у загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу №640/22970/19 за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з військової служби, поновлення на військовій службі та на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Служби зовнішньої розвідки України (далі відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета та підстав позову, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки Голови СЗРУ від 30 серпня 2019 року № 936-ос про звільнення з військової служби в запас на підставі підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) генерал-майора ОСОБА_1 та виключення його зі списків особового складу;

- поновити його на військовій службі за контрактом від 31 липня 2018 року в СЗРУ та відновити його у списках особового складу з дня звільнення - з 03 вересня 2019 року;

- поновити його на посаді першого заступника Голови СЗРУ з 13 квітня 2019 року;

- стягнути зі СЗРУ на свою користь грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу за період з 03 вересня 2019 року по день поновлення на військовій службі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2021 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано оспорюваний наказ щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 та виключення його зі списків особового складу з 03 вересня 2019 року. Поновлено ОСОБА_1 на військовій службі за контрактом від 31 липня 2018 року в СЗРУ та відновлено його у списках особового складу з 03 вересня 2019 року. Поновлено ОСОБА_1 у штаті СЗРУ на посаді першого заступника Голови СЗРУ з 13 квітня 2019 року. Стягнуто зі СЗРУ на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 1 064 211,24 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі у штаті СЗРУ на посаді першого заступника Голови СЗРУ та виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме 45 697,50 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2021 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до СЗРУ про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на військовій службі та посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовлено.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суд міста Києва від 11.08.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

13.05.2024 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом.

06.06.2024 ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято до провадження адміністративну справу № 640/22970/19; справу визначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (далі Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Ухвалою від 06.08.2024 Київський окружний адміністративний суд передав адміністративну справу № 640/22970/19 на розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

04.09.2024 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі розпорядження керівника апарату суду від 04.09.2024 № 98 справу, що надійшла від Київського окружного адміністративного суду, передано судді Руденко А. В.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 справа прийнята до провадження судді Руденко А. у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання у справі.

Під час підготовчого провадження судом вирішені питання, зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2023 у цій справі.

Так, Велика Палата Верховного Суду вказала, що вирішуючи питання про призначення справи до розгляду за результатами підготовчого засідання 6 липня 2021 року (т. 1, а.с. 168) Окружний адміністративний суд міста Києва зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі. Хоча насправді питання про порушення трудових прав у цій справі не ставилося, а позивач однозначно стверджував, що він проходив військову службу. Вказане свідчить про неналежний підхід суду першої інстанції до остаточного визначення предмету спору та характеру спірних відносин у цій справі.

Також місцевий суд не обговорив і не вирішив питання про залучення до участі у справі осіб, на права та обов`язки яких може вплинути судове рішення.

Поза увагою суду залишилось і питання об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, і, відповідно, не було належно вирішено й питання про повноваження місцевого суду розглядати справу у тій частині вимог, що фактично стосуються повноважень Президента України.

Відповідно до частини 2 статті 173 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Щодо предмету спору та характеру спірних відносин суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 частини 1 статті 17 КАС України передбачено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що Указом Президента України від 31.07.2018 №225/2018 позивача призначено на посаду першого заступника Голови Служби зовнішньої розвідки України (далі СЗРУ) та відповідно до контракту про проходження військової служби особами офіцерського складу в Службі зовнішньої розвідки України від 31.07.2018 позивач проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

Указом Президента України №143/2019 позивача звільнено з посади першого заступника Голови СЗРУ, наказом тимчасово виконуючого обов`язки Голови СЗРУ від 19.04.2019 №425-ОС позивачу оголошено Указ №143/2019 та зараховано його у розпорядження Голови СЗРУ за підпунктом «а» пункту 44-1 Положення №619.

30.09.2019 наказом тимчасово виконуючого обов`язки Голови СЗРУ позивача звільнено з військової служби за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-Х11 (у зв`язку із закінченням строку контракту) в запас СЗРУ та виключено зі списків особового складу з 03.09.2019.

Позивач звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з військової служби, поновлення на військовій службі та на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Отже спір виник у зв`язку зі звільненням позивача з військової служби, яка відноситься до публічної служби, а предметом спору є правомірність наказу про звільнення позивача з військової служби, поновлення на військовій службі та посаді, яку позивач займав до звільнення з військової служби, та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і відноситься до юрисдикції адміністративного суду відповідно до пункту 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо підсудності справи окружному адміністративному суду Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.11.2023 зазначила, що згідно зі статтею 6 Закону України №3160-1V керівництво СЗРУ здійснюється Президентом України. Безпосереднє керівництво СЗРУ здійснює її Голова, який призначається на посаду і звільняється з посади Президентом України. Перший заступник Голови та заступник Голови СЗРУ призначаються на посаду і звільняються з посади Президентом України за поданням Голови СЗРУ. Таким чином, виключно до дискреційних повноважень глави держави належить право призначати (поновлювати на посаді) чи звільняти вище керівництво СЗРУ, у тому числі першого заступника Голови СЗРУ. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.03.2021 року у справі №9901/277/19.

Відповідно до статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення із цим позовом) місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поза увагою суду залишилось питання об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог і відповідно не було належно вирішено питання про повноваження місцевого суду розглядати справу у тій частині вимог, що фактично стосуються повноважень Президента.

Вирішуючи вказане питання суд виходить з наступного.

Позовні вимоги позивача до СЗРУ полягають у визнанні протиправним та скасуванні наказу т.в.о. Голови СЗРУ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, поновлення на військовій службі та на посаді першого заступника Голови СЗРУ та стягненні грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на посаді першого заступника Голови СЗРУ, то матеріалами справи підтверджується, що позивача звільнено з вказаної посади Указом Президента України №143/2019 від 12.04.2019.

На виконання Указу т.в.о. обов`язки Голови СЗРУ було видано наказ №425-ос від 19.04.2019 «По особовому складу, по військовослужбовцях», яким позивача зараховано у розпорядження Голови СЗРУ за підпунктом «а» пункту 44-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби зовнішньої розвідки України, затвердженого Указом Президента України від 17.07.2006 №619/2006 за посадою першого заступника Голови СЗРУ зі збереженням встановленого законодавством грошового забезпечення з 12.04.2019.

Наказом т.в.о. Голови СЗРУ №936-щс від 30.08.2019 позивача звільнено у запас СЗРУ з 03.09.2019 у зв`язку із закінченням строку контракту.

У подальшому рішенням Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №9901/277/19, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 17.03.2021, визнано протиправним та скасовано Указ Президента України від 12.04.2019 №143/2019 про звільнення позивача з посади першого заступника Голови СЗРУ та відмовлено у задоволенні позовної вимоги про поновлення на посаді першого заступника Голови СЗРУ, оскільки позивач не перебуває на військовій службі.

У відповіді на відзив від 02.07.2024, наданій позивачем до Київського окружного адміністративного суду, позивач посилається на ті обставини, що на момент звільнення з військової служби позивач перебував в статусі зарахованого у розпорядження Голови СЗРУ відповідно до наказу №425-ос від 19.04.2019, виданого у зв`язку з Указом Президента України від 12.04.2019 №143/2019 про звільнення позивача з посади першого заступника Голови СЗРУ. Таким чином, разом із встановленням рішенням Верховного Суду від 13.01.2021 по справі №9901/277/19 протиправності зазначеного Указу Президента України та його скасуванням усунуто підстави для перебування позивача у розпорядженні Голови СЗРУ.

З огляду на частину 2 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 16.03.2021 у справі №140/2819/19 та постанові від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, позивач вважає, що його поновлення на посаді першого заступника Голови СЗРУ полягає у виданні наказу про його допущення до виконання відповідних повноважень та фактичному допущенні до їх виконання , що належить до компетенції саме Голови СЗРУ, а не Президента України, тому спір підлягає вирішенню місцевим адміністративним судом.

Суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Згідно з частиною 5 вказаної статті під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 21.11.2019 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голови СЗРУ про визнання протиправним та скасування наказу від 30.08.2019 №936-ос про звільнення з військової служби та поновлення на військовій службі.

У подальшому після прийняття рішення Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №9901/277/19 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.03.2021 у цій справі, про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 12.04.2019 №143/2019 про звільнення позивача з посади першого заступника Голови СЗРУ і відмови у задоволенні позовної вимоги про поновлення на посаді першого заступника Голови СЗРУ, оскільки позивач звільнений з військової служби, позивач подав до суду заяву про зміну предмета та підстав позову від 20.05.2021, у якій заявив додаткову позовну вимогу щодо його поновлення на посаді першого заступника Голови СЗРУ.

При цьому позивач вбачає порушення свого права на поновлення на посаді першого заступника Голови СЗРУ саме внаслідок бездіяльності Голови СЗРУ, а не Президента України, та наполягає на тому, що останній є належним відповідачем у справі, що розглядається.

Зважаючи на підстави позову, враховуючи, що позовні вимоги до Президента України про поновлення позивача на посаді першого заступника Голови СЗРУ вже були розглянуті Верховним Судом у справі №9901/277/19 та у їх задоволенні відмовлено, і саме ця обставина стала підставою для заявлення позовної вимоги до Голови СЗРУ про поновлення на посаді, а також що заміна відповідача Голови СЗРУ на належного відповідача Президента України призводить до зміни підсудності справи в частині позовних вимог про поновлення на посаді, суд дійшов висновку про відсутність підстав для заміни відповідача щодо вказаної позовної вимоги.

Згідно частини 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Згідно частини 2 вказаної статті суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою позовної вимоги про поновлення позивача на посаді першого заступника Голови СЗРУ є скасування Указу Президента України від 12.04.2019 №143/2019 про його звільнення з посади першого заступника Голови СЗРУ. Тобто підстава і предмет позову в цій частині є іншими, ніж підстава і предмет первісного позову, що свідчить про те, що заява про зміну підстави і предмету позову від 20.05.2021 є новим позовом, а не заявою про зміну предмету чи підстав позову, яка передбачена частиною 1 статті 47 КАС України.

Водночас заява про зміну підстави і предмету позову від 20.05.2021 прийнята Окружним адміністративним судом міста Києва, що свідчить про об`єднання позовних вимог, і новий позов розглянутий судом та прийнято рішення від 11.08.2021.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у пункті 80 постанови від 24.04.2024 у справі №657/10124/16-ц, помилкове об`єднання судом вимог, які не пов`язані підставою виникнення та не співвідносяться між собою як основна та похідна вимога у підготовчому засіданні та розгляд їх по суті з ухваленням судового рішення судом, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, виключний перелік яких визначений у частині першій статті 141 ЦПК України.

Виключний перелік підстав для обов`язкового скасування рішення суду у адміністративній справі передбачений статтею 353 КАС України, та також не містить такої підстави.

Згідно частини 6 статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Суд враховує обставини справи та вважає, що роз`єднання позовних вимог у даній справі не сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства, а тому не вбачає підстав для роз`єднання самостійних позовних вимог.

Щодо залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 49 КАС України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Відповідно до частини п`ятої статті 49 КАС України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Отже підставою залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є обґрунтоване припущення, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі.

Судове рішення може вплинути на права або обов`язки третьої особи, якщо між цією третьою особою і стороною, на боці якої вона бере участь у справі, існують певні правовідносини (права і обов`язки), які за наслідками вирішення справи можуть змінитися або припинитися, або якщо на підставі рішення суду між стороною і третьою особою виникнуть нові правовідносини (права і обов`язки).

Згідно частини 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані приписи а також підстави позову, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги, а саме, що за умови скасування Указу Президента України від 12.04.2019 №143/2019 про звільнення позивача з посади є діючим Указ Президента України від 31.07.2018 №225/2018 про його призначення на посаду, тому поновлення на посаді першого заступника Голови СЗРУ відноситься до повноважень Голови СЗРУ, суд дійшов висновку, що за вказаних обставин рішення у справі не впливає на права та обов`язки Президента України, а відтак відсутні повноваження щодо його залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Суд дійшов висновку, що у підготовчому засіданні виконані завдання підготовчого провадження, передбачені частиною 2 статті 173 КАС України, тому наявні підстави для закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 173-183, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Закрити підготовче провадження у адміністративній справі № 640/22970/19 за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з військової служби, поновлення на військовій службі та на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Справу №640/22970/19 призначити до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з викликом сторін на 10.00 год 30 січня 2025 року в приміщенні Черкаського окружного адміністративного суду за адресою: м. Черкаси, бул. Шевченка, 117.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

СуддяАлла РУДЕНКО