Справа № 400/11978/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2025 р. № 400/11978/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених статтями 268-272 Кодексу адміністративного судочинства України, з викликом сторін адміністративну справу

за позовомтериторіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, вул. Миру, 5, с-ще Радісний Сад, Миколаївський район, Миколаївська область, 57160,

до відповідачаВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), просп. Миру, 46/1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаїаськм область, 54056,

проскасування постанови від 11.12.2024 ВП № 73868137,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області (далі позивачка) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач) про скасування постанови відповідача від 11.12.2024 ВП № 73868137 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 гривень.

Підставою позову позивач вказав те, що він вжив усіх можливих заходів з метою належного і своєчасного виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 № 400/1814/23 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24.02.2022 до 20.01.2023, а саме: звертався до Служби судової охорони, як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, щодо збільшення кошторисних призначень за бюджетною програмою державного бюджету 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя». Однак, необхідного розміру бюджетних асигнувань на виконання рішень судів на користь працівників Служби судової охорони йому на 2024 рік встановлено не було.

У відзиві на позовну заяву від 03.01.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Відзив аргументовано тим, надані позивачем відповідачу в межах виконавчого провадження № 73868137 документи не свідчать про проведення ним активної роботи щодо виконання відповідного рішення суду та виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, пунктом 2 якої його зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження. Позивач не надав докази повного або часткового невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема не надав доказів включення до бюджетних кошторисів видатків на виплату коштів заробітної плати на виконання судових рішень. Відтак оскаржувана постанова є, на переконання відповідача, правомірною.

23.12.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі № 400/11978/24.

03.01.2025 відповідач подав до суду клопотання про залучення ОСОБА_1 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, у задоволенні якого ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 відмовлено.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 400/1814/23, яке набрало чинності 29.12.2023, позов ОСОБА_1 до територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області задоволено частково, зокрема зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн на місяць, за період з 24.02.2022 до 20.01.2023.

12.01.2024 Миколаївський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист по адміністративній справі № 400/1814/23.

На підставі заяви ОСОБА_1 головний державний виконавець відповідача прийняв 18.01.2024 постанову про відкриття виконавчого провадження № 73868137.

Листом від 29.01.2024 № 45/06-49 позивач проінформував відповідача про те, що кошти для виконання судових рішень не надійшли на його рахунок, до якого було надано його переписку зі Службою судової охорони.

11.12.2024 головний державний виконавець відповідача склав акт про те, що станом на 11.12.2024 боржником (позивачем) не виконано рішення суду без поважних причин.

11.12.2024 головний державний виконавець відповідача виніс постанову про накладення штрафу у ВП № 73868137. Згідно з цією постановою на позивача накладено штраф на користь держави у розмірі 5100 гривень. Підставою для накладення штрафу зазначено те, що з дня відкриття виконавчого провадження та до моменту складання вищенаведеного акта боржником не вжито жодних активних дій направлених на виконання рішення суду у повному обсязі.

Вважаючи, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 400/1814/23 виконано в межах наявних у позивача повноважень, і що застосування штрафу є протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону № 1404-VIII, за змістом частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Водночас відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, законодавством передбачено юридичну відповідальність боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання за невиконання рішення, а саме: накладення штрафу, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 560/594/20.

Водночас для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає установлення факту невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20.

З матеріалів справи слідує, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 400/1814/23 є невиконаним. Причиною невиконання рішення суду в цій частині позивач у позовній заяві вказав недостатність кошторисних призначень на 2024 рік за бюджетною програмою державного бюджету 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

Як доказ відсутності відповідних бюджетних призначень, позивач додав свій кошторис на 2024 рік за бюджетною програмою державного бюджету 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

Водночас суд встановив, що вказаний кошторис позивач не надав відповідачу, а отже при прийняті оскаржуваної постанови відповідач не володів відомостями про його наявність.

Крім цього, позивач не надав ні суду, ні відповідачу свій кошторис на 2024 рік за бюджетною програмою державного бюджету 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», за яким відповідно до додатку 7 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» здійснювались його видатки.

Про недостатність кошторисних призначень за бюджетною програмою державного бюджету 0501020 для здійснення видатків на виплату заробітної плати (грошового забезпечення) його працівникам, зокрема на виконання судових рішень, позивач нічого не зазначив у цій позовній заяві.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак у матеріалах справи відсутні достовірні і достатні докази відсутності у позивача у 2024 році кошторисних призначень на оплату праці (грошового забезпечення) його працівників, зокрема заборгованості з неї, яка виникла внаслідок невиконання судових рішень.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.05.2021 у справі № 560/594/20, суди при вирішенні таких справ повинні з`ясувати обставини щодо того, чи відсутнє у позивача відповідне фінансове забезпечення та чи відсутні кошти, виділені бюджетом та спрямовані на виконання рішення суду саме за відповідними напрямками виплат (стосовно щомісячного довічного грошового утримання судді), а також чи вживав він заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення для того, щоб дійти висновку про незаконність накладення штрафу на позивача.

З огляду на встановлені судом обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для скасування постанови від 11.12.2024 ВП № 73868137 про накладання штрафу в розмірі 5100,00 гривень. Як наслідок, у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241-246, 255, 287, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови від 11.12.2024 ВП № 73868137 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Повний текс рішення складено 10 січня 2025 року