Справа № 160/28433/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
25.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі-відповідач), в якій позивач просить;
- визнати бездіяльність Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо порушення процедури мого переміщення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі листа-згоди командування військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2024р.;
- зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту направити подання щодо переміщення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі листа-згоди командування військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2024 р. до начальника Генерального ш табу Збройних Сил України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивачем засобами поштового зв`язку було направлено рапорт на переміщення від 17.05.2024р. Листом-згодою командування військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2024р. №2525 порушує клопотання про призначення солдата ОСОБА_2 на посаду гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . В інтересах позивача було подано адвокатський запит до Адміністрації державної спеціальної служби транспорту з метою отримання інформації щодо результатів розгляду рапорту. Відповіддю від 20.07.2024р. зазначається, що командуванням військової частини НОМЕР_1 розглянуто позитивно рапорт солдата ОСОБА_1 на переміщення до Збройних Сил України та направлено до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту відповідне подання. У той же час, остаточне рішення щодо переміщення військовослужбовця до Збройних Сил України приймає Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту за погодженням начальника Генерального штабу Збройних Сил України. На цей час, погодження на переміщення солдата ОСОБА_1 до Збройних Сил України від начальника Генерального штабу Збройних Сил України на адресу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту не надходило. Також, в інтересах позивача було подано адвокатський запит до Кадрового центру Збройних Сил України з метою отримання інформації якому етапі розгляду перебуває розгляд документів щодо переміщення позивача на нове місце проходження військової служби на підставі листа-згоди командування військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2024р. №2525. Відповіддю від 18.09.2024р. № 388/9826 зазначається, що при відборі військовослужбовців з інших військових формувань для укомплектування вакантних посад, одночасно з наданням письмових згод військовослужбовцям командування військових частин порушує перед вищим командування клопотання щодо можливості їх зарахування до Збройних Сил України та призначення на відповідні посади. Зазначене клопотання від військової частини НОМЕР_2 , погоджене з вищим командуванням до Кадрового центру Збройних Сил України не надходило, внаслідок чого підстави для підготовки запиту керівництва Генерального штабу Збройних Сил України до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо призначення солдата ОСОБА_1 відсутні. Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача, тому звернувся до суду з даним позовом.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
18.11.2024 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідач щодо позовних вимог позивача заперечує в повному обсязі з огляду на наступне. Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Це положення визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. Відповідно до абзацу другого, третього пункту 144 Положення Направлення військовослужбовців до інших військових формувань, у разі потреби у військовослужбовцях для заміщення вакантних посад в інших військових формуваннях керівники цих військових формувань письмово повідомляють Міністерство оборони України про основні характеристики військових посад та професійні, освітні і кваліфікаційні вимоги до військовослужбовців для зайняття зазначених посад. Переміщення військовослужбовців за власним бажанням відбувається за погодженням сторін. Приймаюча сторона робить, письмову згоду, або так зване відношення - це лист на згоду прийняти військовослужбовця на вакантну посаду, із зазначенням даних, котрі необхідні для подальшого відпрацювання плану переміщення. Командир військової частини, в котрій наразі перебуває військовослужбовець, розглядає рапорт з відношенням. В разі погодження ця військова частина відпрацьовує план переміщення для переміщення військового до військової частини, з якої прийшло відношення. Переміщення військовослужбовців належать до дискреційних повноважень військового керівництва. Так, згідно розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 21.05.2023 №518/1.2.2/168 щодо укомплектування структурних підрозділів Державної спеціальної служби транспорту особами рядового, сержантського складу та підтримання належного рівня укомплектованості підготовленим особовим складом, клопотання до головного штабу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо переміщення військовослужбовців до ЗСУ та інших військових формувань розглядається тільки при укомплектованості підрозділів не нижче 95%. З огляду на викладене, відповідач діяв в межах повноважень та відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог статей 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 .
17.05.2024 року позивач звернувся до командира роти із рапортом, в якому просив клопотання перед Вищим командуванням щодо направлення, солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тесляра 1 будівельного відділення 1 інженерно-позиційного взводу 1 роти інженерної підтримки батальйону інженерної підтримки військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби на посаду гранатометник 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , ВОС-103061А, шпк - «солдат», посадовий оклад -2820 грн., номер за штатом 7062.
До рапорту долучено рекомендаційний лист військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2024р. №2525.
Зазначений рапорт з рекомендаційним листом направлено до Військової частини НОМЕР_1 позивачем засобами поштового зв`язку 17.05.2024 року.
09.07.2024 року адвокатом позивача - Семенча А.І. було направлено адвокатський запит до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з питання поданого позивачем рапорту.
Командуванням військової частини НОМЕР_1 розглянуто позитивно рапорт солдата ОСОБА_1 на переміщення до Збройних Сил України та направлено до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту відповідне подання.
У той же час, остаточне рішення щодо переміщення військовослужбовця до Збройних Сил України приймає Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту за погодженням начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
На цей час, погодження на переміщення солдата ОСОБА_1 до Збройних Сил України від начальника Генерального штабу Збройних Сил України на адресу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту не надходило.»
В подальшому, адвокатом позивача - Семенча А.І. було направлено адвокатський запит до Кадрового центру Збройних Сил України з метою отримання інформації якому етапі розгляду перебуває розгляд документів щодо переміщення позивача на нове місце проходження військової служби на підставі листа-згоди командування військової частини НОМЕР_2 від 30.04.2024р. №2525.
Листом від 18.09.2024 року №388/9826 Кадровим центром Збройних Сил України було розглянуто адвокатський запит представника позивача та повідомлено зокрема наступне.
«За результатами розгляду інформації, що військова частина № НОМЕР_1 де на цей час проходить військову службу солдат ОСОБА_3 , підпорядкована Адміністрації Державної служби спеціальної служби транспорту.
Згідно вимог Положення, у разі потреби у військовослужбовцях для заміщення вакантних посад у Збройних Силах України керівництво Генерального штабу Збройних Сил України інформує керівників інших військових формувань про основні характеристики військових посад та професійні, освітні і кваліфікаційні вимоги до військовослужбовців для зайняття зазначених посад.
Добір військовослужбовців Державної спеціальної служби транспорту для направлення до Збройних Сил України здійснюється Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту на підставі запитів керівництва Генерального штабу Збройних Сил України.
Разом з тим, при відборі військовослужбовців з інших військових формувань для укомплектування вакантних посад, одночасно з наданням письмових згод військовослужбовцям командування військових частин порушує перед вищим командування клопотання щодо можливості їх зарахування до Збройних Сил України та призначення на відповідні посади. Зазначене клопотання від військової частини НОМЕР_2 , погоджене з вищим командуванням до Кадрового центру Збройних Сил України не надходило, внаслідок чого підстави для підготовки запиту керівництва Генерального штабу Збройних Сил України до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо призначення солдата ОСОБА_1 відсутні.»
Не погоджуючись із відмовою відповідача щодо переміщення позивача на нове місце служби, останній звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
З 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє і натепер.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 6 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Видами військової служби, є, зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 7 та 13 ст.6 Закону порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Пунктом п. 82 розділу IV зазначеного Положення визначено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється:
1) на вищі посади - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади, зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
3) на нижчі посади, зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Відповідно до п. 110 зазначеного Положення, переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.
Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:
між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;
між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. У період дії - воєнного стану таке переміщення здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України;
між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.
Форма та порядок надання клопотання визначаються Міністерством оборони України.
Переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.
Призначення на посади, що належать до номенклатури посад нижчої посадової особи, здійснюється наказами тих командирів (начальників), до номенклатури призначення яких належать посади, з яких переміщуються військовослужбовці.
Пунктом 112 зазначеного Положення визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Згідно з п. 113 зазначеного Положення переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.
Так, відповідно до п. 4.15 розд. IV зазначеної Інструкції переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які мають потребу за станом свого здоров`я або за станом здоров`я членів сімей змінити місце служби і проживання, а також за сімейними обставинами та з інших поважних причин, або на нижчу на один ступінь посаду за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені військові звання старший лейтенант або молодший сержант (старшина 2 статті)) провадиться на особисте прохання відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 82 Положення (Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008), за рапортом військовослужбовця, поданим за підпорядкуванням.
Згідно з п. 83 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби, рівня їх професійної компетентності, особистих якостей і досягнень та відповідності характеристикам посад, визначених Міністерством оборони України.
Відповідно до п. 90 цього Положення необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, що вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.
Згідно з п. 91 Положення переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані придатними або обмежено придатними до військової служби, але при цьому вони самі чи члени їх сімей мають потребу за станом здоров`я у зміні місця служби (проживання), здійснюється на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Отже, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Переміщення за станом здоров`я здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати «дискреційні повноваження», користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
Прийняття рішень по суті рапорту, на час виникнення спірних правовідносин, є виключним повноваженням посадової особи, яка уповноважена на розгляд такого рапорту, в той час як суд уповноважений на перевірку дотримання законодавства під час реалізації відповідної владної компетенції відповідачем.
Так, питання переміщення військовослужбовців є правом, а не обов`язком, яке належить до дискреційних повноважень відповідача, і, в даному випадку, таке питання вирішено з урахуванням розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 21.05.2023 №518/1.2.2/168 щодо укомплектування структурних підрозділів Державної спеціальної служби транспорту особами рядового, сержантського складу та підтримання належного рівня укомплектованості підготовленим особовим складом, клопотання до головного штабу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо переміщення військовослужбовців до ЗСУ та інших військових формувань розглядається тільки при укомплектованості підрозділів не нижче 95%.
Також суд зазначає, що наявність листа-згоди від командування військової частини НОМЕР_2 не є умовою, за наявності якої на відповідача покладається обов`язок для прийняття рішення про переведення позивача на військову службу до іншої військової частини.
У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для втручання у владні повноваження відповідача щодо прийняття рішення по суті рапорту та зобов`язання відповідача здійснити дії щодо переміщення позивача на нове місце проходження військової служби.
На момент виникнення спору, так і під час розгляду справи, питання переміщення військовослужбовців врегульоване Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 та Інструкцією №170 від 10.04.2009 року, які є чинними та підлягають застосуванню в межах даних правовідносин.
Позивач, як військовослужбовець, не позбавлений права звернутись із відповідним рапортом в порядку визначеному постановою КМУ від 12 листопада 2024 р. № 1291.
Враховуючи викладене вище та з урахуванням наданих відповідачем доказів та пояснень суд вважає, що суб`єкт владних повноважень в спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його дії, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
З огляду на викладене, суд зазначає про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна