Справа № 160/4822/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
13 січня 2025 рокуСправа №160/4822/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій заявник просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року у справі №160/4822/24, яке набрало законної сили та постановити ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування заяви позивача зазначено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24, серед іншого, обов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023, з урахуванням висновків суду. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі №160/4822/24 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24 - без змін. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24 набрало законної сили 10.10.2024. Втім, позивач вказує, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24 не виконано Військовою частиною НОМЕР_1 : рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 не розглянуто та не прийнято рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023, з урахуванням висновків суду. 23.10.2024 представник позивача адвокат Потапов К.О. звернувся засобами електронного зв`язку до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій вимагав виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24, проте відповіді чи дій, спрямованих на виконання рішення суду не послідувало.
Ухвалою суду від 01.01.2025 заяву представника позивача в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Копія ухвали від 01.01.2025 доставлена до електронного кабінету Військової частини НОМЕР_1 01.01.2025.
Вирішуючи вимоги заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини.
21.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 та прийняти наказ про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023, з урахуванням висновків суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.10.2024 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 в адміністративній справі №160/4822/24 - залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 в адміністративній справі №160/4822/24 - без змін.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24 набрало законної сили 10.10.2024.

23.10.2024 представник позивача звернувся засобами електронного зв`язку до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24.

Доказів надання відповіді на вказану заяву та доказів виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24 матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На підставі статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Таким чином, виконання законного рішення суду гарантує захист прав та свобод особи і є одним із показників утвердження принципу верховенства права у державі.

У Рішенні від 30.06.2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Таким чином, контроль за виконанням рішення суду, передбачений статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує законні права та інтереси позивача.

Задовольняючи частково позовну заяву у справі №160/4822/24 суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, викладене в листі від 22.01.2024 №691/64.

Зі змісту заяви позивача, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, випливає, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24 не виконано Військовою частиною НОМЕР_1 : рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 не розглянуто та не прийнято рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 14.12.2023, з урахуванням висновків суду. 23.10.2024 представник позивача адвокат Потапов К.О. звернувся засобами електронного зв`язку до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій вимагав виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24, проте дій, спрямованих на виконання рішення суду, відповідачем вчинено не було.

Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав рішення суду в частині повторного розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 14.12.2023 та прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 14.12.2023, з урахуванням висновків суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24.

Згідно з частиною 5 статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Враховуючи наведене, суд, згідно з частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Керуючись статтями 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 у справі №160/4822/24.

Направити окрему ухвалу Військовій частині НОМЕР_1 для вжиття заходів щодо усунення порушення, встановленого судом.

Про виконання окремої ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після її надходження.

Копію окремої ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар