Справа № 140/6927/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6927/24 пров. № А/857/30627/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.10.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки загиблого сина (суддя суду І інстанції: Ксензюк А.Я., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09.10.2024р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

02.07.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , матері загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 під час військової служби ОСОБА_2 , грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період з 2022 по 2023 роки (по день смерті), виходячи з грошового забезпечення;

зобов`язати відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку загиблого ІНФОРМАЦІЯ_3 військовослужбовця ОСОБА_2 (а.с.1-6, 19).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.31 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09.10.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її сином ОСОБА_2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її сином ОСОБА_2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків особового складу (а.с.58-61).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ), який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.66-73).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що згідно ч.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Отже, невикористані дні щорічної основної відпустки підлягають грошовій компенсації військовослужбовцю при звільненні.

Водночас, згідно пп.1 п.6 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом Міністерством внутрішніх справ /МВС/ України № 558 від 25.06.2028р., у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім ї померлого, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі).

Відтак, право на отримання грошової компенсації за невикористані дні будь-якої відпустки виникає з моменту звільнення військовослужбовця з військової служби, і ніяким чином не може виникнути під час проходження військової служби.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 до моменту смерті звільнений не був, а перебував у статусі військовослужбовця, тому права на отримання такої грошової компенсації у нього не виникало. Зокрема, до моменту смерті син позивача міг використати дні основної щорічної відпустки, а не отримати таку грошову компенсацію.

З урахуванням зазначеного та вимог пп.1 п.6 розділу V Інструкції № 558, у позивача не може виникнути право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки її померлого сина, так як у самого ОСОБА_2 до дня його смерті не виникало право на отримання такої компенсації.

Окрім цього, відповідач звертає увагу, що позивач посилається на нечинну на момент виникнення спірних правовідносин норму Закону, зокрема, приписи п.22 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказана норма викладена в редакції згідно із Законом № 3379-ІХ від 06.09.2023р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» (набрання чинності відбулось 05.10.2023р.), а спірні правовідносини у цій справі виникли 06.04.2023р.; станом на 06.04.2023р. такої норми у викладеній редакції не існувало.

Позивач ОСОБА_1 скерувала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.95-102).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_2 № НОМЕР_2 (а.с.11).

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Любомльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської обл. Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.12).

19.06.2023р. ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) із заявою щодо виплати компенсації за невикористану відпустку загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 за час служби з 01.04.2022р. по 06.04.2023р. (а.с.17).

Листом № 12/П-145-160 від 03.07.2023р. ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив позивача про відмову у виплаті зазначеної компенсації у зв`язку з тим, що у ІНФОРМАЦІЯ_7 відсутні відомості, що встановлюють причину смерті майора ОСОБА_2 (а.с.18).

Також Адміністрація ДПС України листом № 09/П-3823/6700 від 26.04.2024р. на звернення ОСОБА_1 щодо виплати компенсації за невикористану відпустку загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 повідомила останню, що виплата компенсації за невикористані дні відпустки членам сімей загиблих військовослужбовців з 05.10.2023р. здійснюється відповідно до пу.22 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 3379-ІХ від 06.09.2023р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб». До набрання чинності цим законом виплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки здійснювалася тільки військовослужбовцям у разі їх звільнення зі служби. Отже, члени сімей військовослужбовців, загиблих (померлих) до 05.10.2023р., не мають права на отримання грошової компенсації (а.с.29).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку загиблого сина, виходячи з грошового забезпечення, позивач звернулася до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в померлого військовослужбовця ОСОБА_2 було право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період 2022-2023 роки, яке виникло до дня його смерті та неможливість останнім отримати вказану компенсацію, тому у позивача ОСОБА_1 , яка в розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 558 від 25.06.2018р., є членом сім`ї загиблого (матір`ю), наявне право на отримання компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки її загиблого сина за період за період 2022-2023 років.

З метою ефективного захисту порушеного права, за захистом якого позивач звернулася до суду, належить зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її сином ОСОБА_2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків особового складу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Предметом спору в цій справі є право позивача ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації за невикористані її сином загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ст.1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Приписами частин 1, 2 ст.10-1 Закону № 2011-XII встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. При цьому військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відпустка тривалістю менш як 10 календарних днів за бажанням військовослужбовця може бути надана йому одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році. У такому самому порядку надається щорічна основна відпустка і військовослужбовцям, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Апеляційний суд звертає увагу, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014р. після оприлюднення Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014р. «Про часткову мобілізацію», затв. Законом України № 1126-VI від 17.03.2014р.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022р. «Про загальну мобілізацію», затв. Законом України № 2105-IX від 03.03.2022р., оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно з ст.1 Закону України № 3543-XII від 21.10.1993р. «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» /далі Закон № 3543-ХІІ/ особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону № 3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Таким чином, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової соціальної відпуски.

Водночас, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження ним військової служби.

Відповідно до абз.2, 3 ч.14 ст.10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки незалежно від подання таким військовослужбовцем відповідного рапорту.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.08.2019р. у зразковій справі № 620/4218/18.

Із матеріалів справи встановлено, що у загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 було право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період 2022-2023 років, яке виникло до дня його смерті.

Військовослужбовець ОСОБА_2 щорічну основну відпустку за період 2022-2023 років не використав; виплата компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки позивачу, як матері загиблого не здійснювалася, що визнається відповідачем.

При цьому, в разі виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу відповідач повинен був провести всі необхідні розрахунки, в тому числі, нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період 2022-2023 років.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з п.6 ст.18 Закону України № 2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.6-1 ст.18 Закону № 2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 558 від 25.06.2028р. (далі Інструкція № 558).

У розділі V Інструкції № 558 встановлено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивач, як мати загиблого військовослужбовця, за відсутності інших членів сім`ї та законних представників, має право на отримання грошової компенсації за невикористані ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки у загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 було право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період 2022-2023 років, яке виникло до дня його смерті, та неможливість останнім отримати вказану компенсацію, позивач ОСОБА_1 , яка в розумінні Закону № 2011-XII та Інструкції № 558 є членом сім`ї загиблого (матір`ю), має права на отримання компенсації за невикористані ОСОБА_2 дні щорічної основної відпустки за період 2022-2023 років.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її сином ОСОБА_2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її сином ОСОБА_2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків особового складу.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ІНФОРМАЦІЯ_4 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09.10.2024р. в адміністративній справі № 140/6927/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ІНФОРМАЦІЯ_8 (Військова частина НОМЕР_1 ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 10.01.2025р.