Справа № 400/2705/22
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 р. № 400/2705/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Устинова І.А. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2
до відповідачаХерсонської обласної прокуратури, вул. Михайлівська, 33,м. Херсон,Херсонська обл., Херсонський р-н,73003,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення невиплаченого заробітку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Херсонської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Херсонської обласної прокуратури при проведенні розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні з посади та органів прокуратури України 20 жовтня 2021 року;

2) стягнути з Херсонської обласної прокуратури (вул. Михайлівська, 33, м. Херсон, 73000, ) на користь ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстраційного обліку: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 :

- недоплачену компенсацію за невикористані за період з 24 жовтня 2014 року по 20 жовтня 2021 року 413 календарних днів щорічних, додаткових та пільгових відпусток в розмірі 2797539,50 грн. без утримання податків та обов`язкових зборів;

- компенсацію за неотриману в період з 24 жовтня 2014 року по 20 жовтня 2021 року допомогу для оздоровлення в розмірі 534359,32 грн. та допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі 534359,32 грн., а всього в розмірі 1068718,64 грн. без утримання податків та обов`язкових зборів;

- недоплачену заробітну плату за відпрацьовані робочі дні 19 та 20 жовтня 2021 в сумі 18942,33 грн. без утримання податків та обов`язкових зборів;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 жовтня 2021 року по дату постановлення судом рішення у справі, виходячи з розміру середньоденного заробітку 9890,67 грн. без утримання податків та обов`язкових зборів.

3) Покласти обов`язок сплати відповідних податків та зборів з зазначених сум на Херсонську обласну прокуратуру (вул. Михайлівська, 33, м. Херсон, 73000, ) за рахунок останньої;

4) Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Генерального Прокурора України №1478к від 23 жовтня 2014 року звільнений із займаної посади заступника прокурора Херсонської області та з органів прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 72 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (на підставах, передбачених Законом України «Про очищення влади»). Наказом Генерального прокурора від 12 жовтня 2021 року №361к на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №814/3545/14 наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1478к скасовано, Позивача його поновлено на посаді заступника прокурора Херсонської області з 24 жовтня 2014 року. В цей же день, 19 жовтня 2021 року, Позивач звернувся до відповідача з мотивованою заявою про нарахування та виплату йому за період вимушеного прогулу, а саме за 2014-2021 роки, компенсації за невикористані відпустки (основної, додаткової та пільгової як учаснику бойових дій) тривалістю 413 календарних днів з дати поновлення його на роботі, а саме з 24 жовтня 2014 року, з виплатою допомоги для оздоровлення та включення до зазначеної компенсації суми допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Наказом Генерального прокурора №381к від 20 жовтня 2021 року Позивача звільнено з посади заступника прокурора Херсонської області та органів прокуратури з 20 жовтня 2021 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»). При звільненні з Позивачем частково проведено розрахунок, відповідно до якого нараховано до виплати 88538,26 грн., з яких 87239,25 грн. - компенсація за 315 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, та 1299,01 грн - заробітна плата за 2 відпрацьовані дні. На заяву позивача від 19 жовтня 2021 року відповідач надав письмову відповідь №07- 21-21 від 03 листопада 2021 року, підписану першим заступником керівника Даниляком О.С., якою з посиланням на ст. 4, 162, 24 Закону України «Про відпустки» та ст. 82, 83 Закону України «Про прокуратуру» роз`яснив, що: Позивачем за період вимушеного прогулу (2014-2021 роки) не використано загалом 315 календарних днів підлягаючих компенсації щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток; додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до щорічних відпусток, а є гарантованою державою пільгою, унаслідок чого при звільненні вона компенсації не підлягає; виплата допомоги для оздоровлення здійснюється при наданні щорічної оплачуваної відпустки, а не при здійсненні компенсації невикористаних щорічних відпусток при звільненні; включення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до грошової компенсації невикористаних щорічних відпусток при звільненні законодавством не передбачено. Таким чином, відповідач відмовився компенсувати позивачу вимушено невикористані 98 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також виплатити компенсацію за невикористану допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. А також застосувавши неправильну методику обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, штучно суттєво занизив розмір вказаної компенсації, належної до виплати позивачу. Тому, позивач звернувся до суду за захистом соїх прав з даним позовом, в якому просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 29.04.2022 суд відкрив провадження у справі.

07.07.2022 суд постановив ухвалу, якою призначив судове засідання та запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що компенсація додаткової відпустки як учаснику бойових дій питань не передбачено Законом України «Про прокуратуру», а посилання позивача на практику Верховного Суду є безпідставним, оскільки у зазначених справах спірні правовідносини виникли щодо компенсації відпустки учаснику бойових дій - поліцейському, і не може бути застосовано до даних правовідносин. Щодо компенсації за невикористану допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових, то відповідно до ст. 82 Закону України «Про прокуратуру» виплата прокурору допомоги на оздоровлення здійснюється при наданні щорічної оплачуваної відпустки, а не при здійсненні компенсації невикористаних щорічних відпусток, крім того, відповідно до ч. 3 ст. 83 Закону України «Про прокуратуру» прокурору може надаватися допомога для вирішення соціально-побутових, але її надання є правом, а не обов`язком. Щодо розрахунку методики обчислення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки виплат та 2 відпрацьовані дні, то позивачем невірно застосовано постанову КМУ від 08.02.1995 № 100 при розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільнені. Позивач помилково вважає, що розмір середнього заробітку не підлягає доказуванню та встановлений рішенням суду у справі № 814/3545/14. Однак, незважаючи на однаковий суб`єктивний склад, обставини справи № 814/3545/14 та № 400/2705/22 є відмінними і не можуть бути застосовані. Так, у справі №814/3545/14 розмір середнього заробітку обчислювався для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 24.10.2014 по 14.05.2020, де подія звільнення 23.10.2014 і розрахунок проведено виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують звільненню - серпень та вересень 2014. Тоді як, у цій справі подією є звільнення позивача 20.10.2021, відтак розрахунок за Порядком для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки, тобто за період з жовтня 2020 по вересень 2021. Також, позивач помилково вважає можливим застосування розміру середнього заробітку встановленого у справі №814/3545/14 для нарахування заробітної плати за 2 робочих дня відпрацьованих у жовтні 2021, оскільки Порядок № 100 визначає механізм обчислення середньої заробітної плати та надає виключний перелік випадків для її застосування і нарахування заробітної плати за відпрацьований час відсутній. Відповідачем правомірно проведено розрахунок нарахування заробітної плати за 2 робочих дня відпрацьованих у жовтні 2021. Обчислення компенсації за невикористані дні відпустки, праведно відповідно до Порядку № 100, з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки. Позивача звільнено з 20.10.2021. Відповідно до табелю за період з 01.10.2020 по 30.09.2021 у позивача не було заробітної плати, а було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.14 по 14.05.2020. А тому, відповідачем застосовано згідно Порядку № 100 виходячи з розміру посадового окладу заступника прокурора області. Відтак, позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріли справи, встановив наступне.

Позивач наказом Генерального Прокурора України №1478к від 23 жовтня 2014 року був звільнений із займаної посади заступника прокурора Херсонської області та з органів прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 72 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (на підставах, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Наказом Генерального прокурора від 12 жовтня 2021 року №361к на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №814/3545/14 наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року № 1478к скасовано, Позивача його поновлено на посаді заступника прокурора Херсонської області з 24 жовтня 2014 року.

19 жовтня 2021 року, Херсонською обласною прокуратурою позивача було ознайомлено з наказом Генерального прокурора від 12 жовтня 2021 року №361к під розпис, в цей же день керівником Херсонської обласної прокуратури було видано наказ №847 про визначення Позивачу робочого місця, призначення відповідального за визначення Позивачу службових обов`язків, забезпечення табелювання його робочого часу, контролю за дотриманням Правил внутрішнього розпорядку (додаток 6) і з цього ж дня позивачу почала нараховуватись заробітна плата.

19 жовтня 2021 року, Позивач звернувся до Відповідача з мотивованою заявою про нарахування та виплату йому за період вимушеного прогулу, а саме за 2014-2021 роки, компенсації за невикористані відпустки (основної, додаткової та пільгової як учаснику бойових дій) тривалістю 413 календарних днів з дати поновлення його на роботі, а саме з 24 жовтня 2014 року, з виплатою допомоги для оздоровлення та включення до зазначеної компенсації суми допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Наказом Генерального прокурора №381к від 20 жовтня 2021 року Позивача звільнено з посади заступника прокурора Херсонської області та органів прокуратури з 20 жовтня 2021 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).

При звільненні з відповідачем проведено розрахунок, відповідно до якого нараховано до виплати 88 538,26 грн., з яких 87 239,25 грн. - компенсація за 315 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, та 1 299,01 грн - заробітна плата за 2 відпрацьовані дні.

Позивач вважаючи такий розрахунок при звільненні частковим, звернувся до суду з даним позовом.

Щодо виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд зазанчає наступне.

Так, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 21.03.1997 позивач має статус учасника бойових дій.

Позивача поновлено на роботі з 24 жовтня 2014 року, і з цього моменту у нього виникає право на зазначену додаткову пільгову оплачувану відпустку, в тому числі: за 2014-2015 роки - 14 календарних днів; за 2015-2016 роки - 14 календарних днів; за 2016-2017 роки - 14 календарних днів; за 2017-2018 роки - 14 календарних днів; за 2018-2019 роки - 14 календарних днів; за 2019-2020 роки - 14 календарних днів; за 2020-2021 роки - 14 календарних днів. Сумарно за 2014-2021 роки тривалість невикористаної додаткової (пільгової) оплачуваної відпустки складає 98 календарних днів.

Наявність у позивача права на додаткову відпустку як учаснику бойових дій та невиплата компенсації позивачу додаткової відпустки як учаснику бойових дій відповідачем не заперечується. На переконання відповідача така відпустка є пільгою, гарантованою державою і у разі звільнення така відпустка компенсації не підлягає. При цьому, матеріали справи не містять кількості невикористаних днів зазначеної відпустки.

Відповідно до статті 82 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697), прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора; прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів; прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом; для виконання невідкладних і непередбачуваних завдань прокурори можуть бути відкликані з щорічної основної чи додаткової оплачуваної відпустки. Частина невикористаної відпустки надається прокурорам у будь-який час відповідного року чи приєднується до відпустки в наступному році з відповідним відшкодуванням непередбачуваних витрат у зв`язку з відкликанням із відпустки. Порядок такого відшкодування визначається Кабінетом Міністрів України.

Учасникам бойових дій, статус яких визначений відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За змістом п. 19 ч. 1 статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно зі статтею 12 Закону № 3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України «Про відпустки» установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закону № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2)додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті13,14і15цьогоЗакону); 3)творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4)соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5)відпустки без збереження заробітної плати (статті25,26цьогоЗакону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій ст. 83 КЗпП України.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

При цьому, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19, від 14.04.2021 у справі № 620/1487/20 та від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а.

В постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року по справі №640/21771/20, суд дійшов до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, як учасник бойових дій, а відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити таку компенсації, якщо доказами підтверджено такі умови:

1) позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій;

2) позивач звільнився з військової служби;

3) позивач не використав щорічну основну відпустку за період проходження військової служби в органах прокуратури України;

4) грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за період проходження військової служби в органах прокуратури України не виплачена відповідачем;

5) позивач не використав додаткові відпустки, на які має право як учасник бойових дій, за період проходження військової служби в органах прокуратури України;

6) грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, за період проходження військової служби в органах прокуратури України не нарахована та не виплачена відповідачем.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позивачем не було використано щорічну додаткову відпустку передбачену п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2014 - 2021.

Під час звільнення зі служби із позивачем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, чого відповідачем здійснено не було.

Враховуючи відсутність нарахування та виплати відповідачем грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 (включно), суд доходить висновку про визнання протиправною бездіяльність відповідача та як наслідок зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 (включно). При цьому, з матеріалів справи у суду відсутня можливість встановити кількість невикористаних днів позивачем цієї відпустки, на численні заяви позивача відповідачем надавались відповіді, які за змістом підтверджують наявність у позивача невикористаних днів відпустки, як учаснику бойових дій, однак не містять відомостей щодо їх кількості. Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо виплати компенсації за невикористану допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону України "Про оплату праці").

Так, питання виплати заробітної плати працівникам прокуратури врегульовано постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року № 268, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Постанова КМ України № 268), згідно з підпунктом 3 пункту 2 якої керівникам зазначених державних органів надано право на виплату в межах затверджених обсягів фонду оплати праці матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Відповідно до частини першої статті 82 Закону України "Про прокуратуру" прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Частиною третьою статті 83 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурору може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Закон України "Про відпустки" встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

За приписами частини першою статті 12 Закону України "Про відпустки" щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

Частиною першою статті 89 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 90 Закону України "Про прокуратуру" фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період. За змістом частини першої статті 3 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, допомога для оздоровлення є державною гарантією, яка обов`язково виплачується за умови надання щорічної відпустки, маючи при цьому часові рамки, а саме бюджетний період, який становить один календарний рік та відповідно починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Таким чином, виплата допомоги на оздоровлення здійснюється при наданні прокурору відпустки, а не при здійсненні компенсації невикористаних відпусток при звільненні.

А надання матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань є необов`язковою виплатою, яка є правом керівника прокуратури і виплата її компенсації, також не передбачена при звільненні.

Щодо розрахунків та застосування Методики обчислення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та 2 відпрацьованих дні, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1ст. 83 КЗпП Українита ч. 1ст. 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядку), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 7 розділу IV цього Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Так, Наказом Генерального прокурора №381к від 20 жовтня 2021 року Позивача звільнено з посади заступника прокурора Херсонської області та органів прокуратури з 20 жовтня 2021 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).

При звільненні з відповідачем проведено розрахунок, відповідно до якого нараховано до виплати 88 538,26 грн., з яких 87 239,25 грн. - компенсація за 315 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, та 1 299,01 грн - заробітна плата за 2 відпрацьовані дні.

Розбіжність між розрахунками компенсації днів невикористаної щорічної відпустки позивача та відповідача виникли через застосування Порядку № 100 позивачем у редакції чинній на час його попереднього звільнення - 23.10.2014, а відповідачем на час звільнення - 20.10.2021.

Так, відповідач розрахував компенсацію днів невикористаної щорічної відпустки позивача враховуючи день звільнення - 20.10.2021 і для виплати компенсації днів невикористаної щорічної відпустки позивача використовував для розрахунку останні 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати цієї компенсації, тобто з жовтня 2020 по вересень 2021. Зазначений розрахунок, на думу суду є правильним, адже позивача звільнено з 20.10.2021, тому і компенсація днів невикористаної щорічної відпустки позивача має виплачуватись в редакції Постанови № 100 чинної на час звільнення - 20.10.2021. Відтак, розрахунок позивача пов`язаний з подією його попереднього звільнення 23.10.2014 року є помилковим.

Щодо розрахунку суми компенсації днів невикористаної щорічної відпустки позивача, то суд погоджується з наступним розрахунком відповідача.

Так, відповідно до табелю обліку використання робочого часу за період з 01.10.2020 по 30.09.2021 (останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки) ОСОБА_1 заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася. Середній заробіток за час вимушеного прогулу сплачено за період з 24.10.2014 по 14.05,2020,

Таким чином у розрахунковому періоді на дату звільнення у ОСОБА_1 не було заробітної плати.

Відповідно до Порядку № 100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Розрахунок виплат компенсації за невикористані дні відпусток при звільненні (20.10.2021) проведено виходячи з розміру посадового окладу заступника прокурора області, який становив 8170 грн. відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Таким чином, коефіцієнт підвищення для коригування середньої заробітної плати станом на 20.10.2021 року дорівнював одиниці: к = 1,00 =8170/ 8170;

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати для розрахунку компенсації за невикористані відпустки склав: 8170,00 х 1,00 х 12міс. /354 календарних днів = 276,95 грн.

Сума компенсації за 315 невикористаних календарних днів щорічної та додаткової оплачуваної відпустки за періоди роботи з 24.10.2014 по день звільнення 20.10.2021 склала: 315 календ, день х 276,95 грн = 87 239,25 грн.

Зазначена сума виплачена у повному обсязі, що підтверджується розрахунковим листом за 2021 рік.

Щодо розрахунку заробітної плати за 2 відпрацьовані дні, суд зазначає, наступне.

Відповідно до статті 98 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

На виконання наказу Генерального прокурора від 12.10.2021 № 361к ОСОБА_1 поновлено з 19.10.2021 на посаді заступника прокурора Херсонської області з окладом у розмірі 8170 грн згідно з штатним розписом та відповідно до постанови КМУ від 31.05.2012 № 505 «про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - Постанова № 505).

Наказом Генерального прокурора №381к від 20 жовтня 2021 року Позивача звільнено з посади заступника прокурора Херсонської області та органів прокуратури з 20 жовтня 2021 року у зв`язку з поданням заяви про звільнення з посади за власним бажанням (п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»).

Таким чином, позивач у жовтні відпрацював 2 дні із 20 планових робочих днів.

Структура заробітної лати позивача у період з 19.10.2021 по 20.10.2021 складалася з:

- посадового окладу відповідно до постанови № 505 та штатного розпису прокуратури Херсонсьуої області: 817 грн = 8170 грн:20 планових робочих * 2 відпрацьованих робочих дня;

- надбавка за вислугу років відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 № 1090 та протоколу засідання комісії з установлення періоду проходження служби (стажу роботи) працівників прокуратури Херсонської області: 408,50 грн = (8170*50%): 20 планованих робочих днів * 2 відпрацьовані робочі дні, індексації: 73,51 грн.

Відтак, нарахована заробітна плата позивача за 2 дні склала 1299,01 грн.

Таким чином, суд погоджується з розрахунком відповідача щодо розміру виплати позивачу заробітної плати з 2 дні і відповідно вважає помилковим розрахунок позивача.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позову в частині позовних вимог.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати звіт відповідно до ст.382 КАС України в розумінні норм КАС України не є позовною вимогою, а є правом суду зобов`язати або не зобов`язувати суб`єкта владних повноважень, на якого покладені певні обов`язки, надати у встановленому судом строк звіт про виконання судового рішення. У суду немає підстав вважати, що рішення суду відповідачем не буде виконуватись.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Херсонської обласної прокуратури (вул. Михайлівська, 33,м. Херсон,Херсонська обл., Херсонський р-н,730) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Херсонської обласної прокуратури (вул. Михайлівська, 33, м. Херсон, Херсонська область, 73003, ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 (включно).

3. Зобов`язати Херсонську обласну прокуратуру (вул. Михайлівська, 33, м. Херсон, Херсонська область, 73003, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 (включно).

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя І. А. Устинов