Справа № 160/25694/24
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та скасування податкового повідомлення - рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником нежитлової будівлі, а саме: приміщення корівника загальною площею 1 513,4 квадратних метрів, яке використовується ним для сільгоспвиробництва. Позивач зазначає, що Головним управлінням Державної податкової служби України у Дніпропетровській області при обчисленні суми податкового зобов?язання невірно застосовано рішення Криничанської селищної ради Дніпропетровської області від 29.06.2021 №32-9/VIII «Про встановлення місцевих податків та зборів по Криничанський селищний ради», а саме: відповідач при нарахуванні сум податку застосував ставку в розмірі 0,5%, замість 0,1%. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до інформаційних баз даних ІКС «Податковий блок» у приватній власності позивача перебуває об`єкт нежитлової нерухомості, а саме: інші будівлі, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Посилається на те, що для застосування положень пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України платник податків має бути сільськогосподарським товаровиробником, а тому оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, а саме: приміщення корівника загальною площею 1 513,4 квадратних метрів, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (на даний час Незалежності 75), Криничанського (Кам?янського) району Дніпропетровської області та використовується позивачем для сільгоспвиробництва.
Дане приміщення корівнику загальною площею 1513,4 кв. м., було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2005, який посвідчений 08.11.2005 приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Плохою Г.О.
Як вбачається з технічного паспорту на виробничий будинок від 19.09.2024 приміщення, яке належить позивачу є: «Приміщенням будівлі корівника».
Рішенням дев?ятої сесії Криничанської селищної ради Дніпропетровської області восьмого скликання від 29.06.2021 №32-9/VI «Про встановлення місцевих податків та зборів по Криничанський селищний ради » було установлено місцеві податки та збори. Додатком № 5 до даного рішення визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які вводяться в дію з 01.01.2022. Згідно вказаного додатку №5 встановлені наступні ставки податку:

1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства;

1271.1 Будівлі для тваринництва - 0,100.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 (далі - ДК 018-2000), будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо в сільськогосподарській діяльності, віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

Цей клас включає такі підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва» (зокрема, товарні та племінні ферми великої рогатої худоби, свиноферми та свинофабрики, вівцеферми, кролівничі та звірівницькі ферми, кінні заводи, собачі розплідники).

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 16.05.2024 прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2024 №1-0419-UA0019083 форми «Ф» яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем, податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об?єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік у сумі 50 698,90 грн. Згідно розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, застосовано ставку податку у розмірі 0,500.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст. 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості .

Як встановлено положеннями пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п. 266.5.1 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп.266.6.1 п.266.2 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 ПК України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що визначення ставки податку, яку слід застосовувати до нерухомого майна, як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в порядку ст. 266 ПК України контролюючим органом має здійснюватися на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з обов`язковим урахуванням місця розташування (зональності) та типу чи категорії такого об`єкту нерухомості.

Згідно з п. 10.3 ст. 10 ПК України питання встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених ПК України.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному ПК України (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Підпунктом 12.3.2 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Як зазначалось вище, Рішенням дев?ятої сесії Криничанської селищної ради Дніпропетровської області восьмого скликання від 29.06.2021 №32-9/VI «Про встановлення місцевих податків та зборів по Криничанський селищний ради» було встановлено місцеві податки та збори. Додатком Nє 5 до рішення Криничанської селищної ради від 29 червня 2021 року Nє 32-9/VIII були визначені наступні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які вводяться в дію з 01 січня 2022 року. Згідно вищевказаного додатку Nє 5 встановлені наступні ставки податку:

1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства;

1271.1 Будівлі для тваринництва - 0,100.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 "Будівлі для тваринництва"; 1271.2 "Будівлі для птахівництва"; 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна"; 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні"; 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 "Будівлі тепличного господарства"; 1271.7 "Будівлі рибного господарства"; 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва"; 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Відповідно до положень Порядку проведення технічної інвентаризації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №488, технічний паспорт - документ, що складається з текстових та графічних матеріалів, які містять інформацію про склад, фактичну площу, об`єм, технічний стан об`єкта нерухомого майна, виготовлених на підставі матеріалів технічної інвентаризації за результатами технічної інвентаризації на дату її проведення;

Відповідно до пункту 4 Порядку, до об`єктів нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації та на які за результатами технічної інвентаризації виготовляються інвентаризаційні справи, матеріали технічної інвентаризації і технічні паспорти (далі - об`єкт нерухомого майна), належать: 5) виробничі будівлі, будівлі і споруди громадського та виробничого (зокрема сільськогосподарського) призначення та їх комплекси; 6) нежитлові приміщення та групи нежитлових приміщень, які є самостійним об`єктом нерухомого майна;

На підставі інформації, отриманої виконавцем під час підготовки до обстеження та обстеження, визначаються відомості щодо складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану та/або зміни зазначених характеристик об`єкта нерухомого майна за певний період часу та здійснюється оформлення результатів технічної інвентаризації шляхом виготовлення інвентаризаційної справи, матеріалів технічної інвентаризації та технічних паспортів з використанням Реєстру будівельної діяльності в електронній та/або паперовій формі відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 11 Порядку, у технічному паспорті містяться такі відомості: інформація про замовника та виконавця; реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності; ідентифікатор об`єкта; адреса об`єкта; відомості щодо основних конструктивних елементів, узагальнена інформація про технічний стан, наявність інженерних систем, рік будівництва; графічні матеріали (схематичний план, плани поверхів); експлікація до графічних матеріалів.

Відповідно до пункту 20 Порядку, найменування об`єкта нерухомого майна в матеріалах технічної інвентаризації, інвентаризаційній справі, технічному паспорті визначається відповідно до проектної документації, документів, що дають право на виконання будівельних робіт, документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, документів, що посвідчують право власності на об`єкти нерухомого майна (у разі, коли право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Найменування об`єкта нерухомого майна повинно відображати тип і його функціональне призначення відповідно до законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до пункту 21 Порядку, призначення приміщень у складі об`єкта нерухомого майна визначається виконавцем на підставі розробленої та затвердженої відповідно до законодавства проектної документації, будівельного паспорта з урахуванням їх фактичного використання.

Відповідно до пункту 26 Порядку, в абрисі зазначаються ідентифікатор об`єкта, його адреса (місце розташування), дата виконання вимірювань, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) виконавця, що проводив вимірювання, його підпис.

Відповідно до пункту 27 Порядку, у разі коли в абрисі неможливо відобразити дрібні деталі, частини об`єкта і (або) зазначити будь-які відомості, на окремому аркуші абрису робиться виноска з абрисом даної частини об`єкта разом з необхідними відомостями.

Відповідно до пункту 39 Порядку, схематичний план складається за результатами обстеження об`єкта нерухомого майна з метою відображення місця розташування об`єкта нерухомого майна у межах відповідної земельної ділянки, його взаємного розташування відносно таких будівель і споруд, розміщення на земельній ділянці.

Відповідно до пункту 40 Порядку схематичний план складається з дотриманням встановлених вимог до змісту, масштабу, умовних позначень, формату, оформлення та метаданих.

Відповідно до пункту 41 Порядку, під час складання схематичних планів застосовується масштабний ряд: 1:2000, 1:1000, 1:500.

Під час вибору масштабу схематичного плану слід керуватися вимогами мінімального розміру схематичного плану із збереженням необхідного рівня деталізації і відображенням необхідного змісту. Крім того, враховується можливість відображення необхідних складових елементів і приналежностей об`єкта технічної інвентаризації в масштабі плану.

Як вбачається з технічного паспорту на виробничий будинок від 19.09.2024 приміщення, яке належить позивачу є: «Приміщенням будівлі корівника».

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі у №822/2624/16, ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Так, в Розділі І Вступ ДК 018-2000 вказано, що будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.10.2020 у справі №822/2972/13-а, від 15.12.2020 у справі №826/4847/15 та від 25.05.2021 у справі №823/1147/16, від 21.11.2024 у справі №480/5208/23 саме відповідач у межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи.

Відповідачем не надано обґрунтованих пояснень, чи враховано останнім, крім даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інші відомості, зокрема документи про право власності.

Відповідач в межах спірних правовідносин не довів, що будівлі нерухомості, які належать позивачу на праві власності, не є будівлями сільськогосподарського призначення. Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання, який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав інформацію щодо класифікації будівель від компетентної установи, що вказує на не дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень статті 2 КАС України при прийнятті рішень.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 24.07.2024 у справі №400/2283/20.

За таких обставин, суд доходить висновку, що контролюючи органом помилково застосовано ставку земельного податку у розмірі 0,5% замість 0,1% відповідно до ставок визначених Рішенням дев?ятої сесії Криничанської селищної ради Дніпропетровської області восьмого скликання від 29.06.2021 №32-9/VI «Про встановлення місцевих податків та зборів по Криничанський селищний ради » було установлено місцеві податки та збори.

Отже, податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік становить 10 139,78 грн., відповідно до розрахунку - 1513,4 (площа нерухомого майна)*6700 (розмір мінімальної заробітної плати в 2023 році)*0,1% =10 139,78грн.

Відтак, в частині податкового зобов`язання у розмірі 40 559,12 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, податкове повідомлення - рішення від 16.05.2024 №1-0419-UA0019083 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Щодо посилань позивача на те, що оскаржуване податкове повідомлення рішення на адресу позивача надіслане з порушенням вимог підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, після 01.07.2023, суд зазначає наступне.

Контролюючий орган дійсно зобов`язаний нарахувати платнику податків податкове зобов`язання за відповідний рік та надіслати (вручити) таке податкове повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Невиконання контролюючим органом такого обов`язку звільняє платника податків лише від відповідальності за несвоєчасність сплати податкового зобов`язання (аналогічно до приписів підпункту 266.10.2 статті 266, підпункту 287.9 статті 287 ПК України), проте не звільняє від обов`язку сплати такого податку за наявності відповідних правових підстав.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.06.2022 у справі №826/15940/18 дійшла висновку, що пропуск податковим органом встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення, встановлений підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.12.2023 у справі №823/1390/17.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 968,96 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та скасування податкового повідомлення рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 16.05.2024 №1-0419-UA0019083 в частині визначення податкового зобов`язання в розмірі 40 559,12грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська