Справа № 400/8236/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 р. № 400/8236/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мельника О.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, 69005, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській областівул. Морехідна, 1,м. Миколаїв, 54008 ,

провизнання протиправним та скасування рішення від 21.05.2024 №30 та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №30 від 21.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період з 01.09.1978 року по 23.07.1980 року навчання у ТУ - 2, період роботи з 17.06.1985 року по 20.08.1991 року у радгоспі «Бармашівський», період з 1 7.06.1984 року по 31.12.1 984 року по догляду за дитиною до трьох років.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувся із заявою до Головного управління ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу. До стажу не зараховано періоди з 01.09.1978 року по 23.07.1980 року навчання у ТУ - 2, період роботи з 17.06.1985 року по 20.08.1991 року у радгоспі «Бармашівський», період з 1 7.06.1984 року по 31.12.1 984 року по догляду за дитиною до трьох років.

Ухвалою від 04.09.2024 суд відкрив провадження у справі.

Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 263 КАС України.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. В письмовому відзиві зазначив, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в

порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Вказує, що вік позивача на час звернення становить 63 роки. Страховий стаж складає 14 років 09 місяців 18 днів. До страхового стажу позивача не зараховано: період навчання з 01.09.1978 по 23.07.1980, оскільки мають місце виправлення ПІБ; період роботи згідно з трудовою книжкою від 01.08.1980 серії НОМЕР_1 з 17.06.1985 по 20.08.1991 (запис 14-18), оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення з роботи; період по догляду за дітьми до 3-х років, оскільки в свідоцтві про народження відсутні позначки про отримання паспорту. Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову позивачу в призначені пенсії за віком, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та відповідно до чинного законодавства. Також зазначає, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. В письмовому відзиві зазначив, що оскільки страховий стаж позивача на дату звернення є не достатнім для призначення пенсії, то рішенням № 30 від 21.05.2024 відмовлено позивачу в призначені пенсії за віком.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 14.05.2024 звернулася до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від № 30 від 21.05.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та роз`яснено про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу вказаних позивачем періодів проботи, а саме з 01.09.1978 року по 23.07.1980 року навчання у ТУ - 2, період роботи з 17.06.1985 року по 20.08.1991 року у радгоспі «Бармашівський», період з 1 7.06.1984 року по 31.12.1 984 року по догляду за дитиною до трьох років.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з наступного.

На підставі ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) право на отримання пенсії та соціальних виплат мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно статті 24 Закон № 1058 -IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закон №1058 -IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі

документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону №1058 -IV.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Закону №1058 -IV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом №1058 -IV .

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-1V.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788- XII ( далі - Закон № 1788-ХІІ ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Суд вказує, гідно з приписами статті 62 Закон № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту І Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з абзацу 1 пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характерне гики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача у всіх спірних періодах роботи зазначені номери і дати наказів, на підставі яких вони зроблені. Записи про звільнення з роботи засвідчені підписами відповідальних осіб та печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 №11-14 ОСОБА_2 в період з 17.06.1985 по 20.08.1991 року працювала на посадах вихователя дитячого садочку, няней, підсобним працівником.

Факт роботи в радгоспі «Бармашівський» в період з 17.06.1985 року по 20 серпня 1991 року також підтверджується архівною довідкою Спільної комунальної установи «Об`єднаний трудовий архів Воскресенської, Первомайської селищних рад та Галицинівської, Мішково - Погорілівської, Шевченківської сільських рад від 07.02.2022 року №01-19/Г-38, в якій вказано, що факт роботи в радгоспі «Бармаиювський» підтверджується наявністю заробітної плати в період червень 1985 року по серпень 1991 року.

У період з 20.06.1974 по 29.07.1993 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 №162 (надалі, також - Інструкція №162). Пунктом 2.3 Інструкції №162 передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу,

переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але нe пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виробляються акуратно, ручкою з пером чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції №162, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 162. при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи па даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 « питання, пов`язані з порядком введення трудових книжок. їх зберігання, виготовлення та обліку, регулюється постановою Радою Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та Інструкцією №162.

Відповідно до п.13 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (надалі - Постанова №656) встановлено, що при звільнені робітника або службовця всі записи про роботу, нагороди та заохочення, занесені до трудової книжки за період роботи на даному підприємстві, установі, організації, засвідчуються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою.

При цьому, відповідно до п.18 Постанови № 656 відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На підставі вищевказаного суд приходить до висновку, що позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудових книжок на підприємстві, а тому не може бути позбавлений конституційного права на соціальний захист, щодо вирішення питання призначення їй пенсії за віком.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 в якій зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Відтак неналежне чи недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на мої особисті права. Таким чином, з вище наведених норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки записи в трудову книжку вносяться власником/відповідальним працівником підприємства, а не

особисто позивачкою, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність у мене трудового стажу за спірний період.

Крім того, робота у спірні періоди також підтверджується архівною довідкою від 07.02.2022 року за вих. № 01-19/Г-38, виданою СКУ «Об`єднаний трудовий архів Воскресенської, Первомайської селищних рад та Галицинівської, Мішково-Погорілівської, Шевченківської сільських рад» в якій зазначена заробітна плата по радгоспу «Бармашівський» на ОСОБА_1 за період з червень 1985 року по серпень 1991 року в даній довідці зазначено, що інша особа з прізвищем « ОСОБА_3 » та ініціалами « ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 » за період 1985-1991 роки не виявлена.

Однак, відповідачі не зараховують вказаний період роботи, оскільки в архівній довідці зазначено, що не всі документи щодо спірного періоду роботи було передано на зберігання до архіву, а саме, відсутні накази з особового складу за 1991 рік по радгоспу «Бармашівський», тому надати інформацію про звільнення з роботи ОСОБА_1 неможливо.

Позивач не може нести відповідальність за посадових осіб радгоспу «Бармашівський»

Відносно період навчання позивача з 01.09.1978 року по 23.07.1980 не зараховано до страхового стажу, оскільки в атестаті №4828 мають місце виправлення в написанні П.І.Б. Відповідно до довідки за вих.408/24 від 24.06.2024 року, виданої Миколаївським вищим професійним училищем технологій та дизайну вбачається, що позивач в період з 01.09.1978 року по 23.07.1980 року дійсно навчалася в ТУ №2 за професією «Кравець по пошиттю чоловічого та дитячого верхнього одягу». Присвоєно 5-й кваліфікаційний розряд. Отримала атестат з відзнакою №4828.

17.07.1997р. Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція). В ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» йдеться про те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерело права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша й найважливіша вимога ст. 1 Протоколу №1 Конвенції полягає в тому, що любе втручання публічної влади в право на мирне володіння майном повинно бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом» (Рішення у справах «Амюр проти Франції», «Бувший король Греції та інші проти Греції» та «Маламе проти Греції»),

При цьому «майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, по відношенню до яких особа може стверджувати, що вона має, у крайньому разі, «легітимні надії» на реалізацію майнового права (п. 83 рішення від 12.07.2001р. у справі «Гаис-Адам II проти Германії»). За таких обставин, майнові права громадян, в світлі рішень і практики Європейського Суду з прав людини, розцінюються як об`єкти цивільних прав в сенсі власності.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі не довели правомірності своїх дій, що є підставою для задоволення позову.

Позивачем надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн. Оскільки оскаржуване рішення було прийнято ГУ ПФУ в Запорізькій області, саме з вказаного відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б,м. Запоріжжя,69005 ) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв,54008 ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №30 від 21.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, період з 01.09.1978 року по 23.07.1980 року навчання у ТУ - 2, період роботи з 17.06.1985 року по 20.08.1991 року у радгоспі «Бармашівський», період з 17.06.1984 року по 31.12.1984 року по догляду за дитиною до трьох років та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.05.2024 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, 69005 ) Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,549) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник