Справа № 160/27836/24
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнень від 28.10.2024, просить:
-визнати протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у порядку встановленому законодавством;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , 04.09.2024 подав рапорт безпосередньо до Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби разом з нотаріально завіреними копіями додатків згідно підпункту 6 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки має на утриманні дитину, що позбавлена батьківського піклування, віком до 18 років. Позивач вказує, що під час подання рапорту про звільнення з військової служби він керувався чинними нормами законодавства. Згідно з п.9 Розділу ІІІ Наказу №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не розгляду його рапорту про звільнення з військової служби протиправною, що порушує його права, оскільки має право на звільнення з військової служби, що зумовило звернення до суду.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160, 161 КАС України.
Ухвалою суду від 23.10.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: докази звернення позивача до відповідача 04.09.2024 із рапортом про звільнення з військової служби та усіх долучених до нього документів; уточненої позовної заяви із зазначенням відомостей щодо місцезнаходження, поштового індексу, ідентифікаційного коду відповідача, а також копії цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
25.10.2024 від позивача надійшло клопотання, до якого було долучено копію рапорту до Командира військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2024.
28.10.2024 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів позовної заяви копії рапорту до Командира військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2024, клопотання про усунення недоліків та уточнений адміністративний позов із зазначенням ідентифікаційних даних відповідача, а також її копії.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Позивач своїм правом подати відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого 20 листопада 2014 року Криворізьким РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області; має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_7 від 26.12.2017; згідно з відомостей з військового квитка № НОМЕР_8 від 10.11.2014 - з 18.09.2023 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
16.07.2022 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), складено відповідний актовий запис №479 та 16.07.2022 видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_9 .
Після реєстрації шлюбу позивач та його дружина ОСОБА_3 виявили бажання надалі іменуватися прізвищем « ОСОБА_4 ».
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 , виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2016 у справі №210/889/16-ц (провадження №2/210/768/16) позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , третя особа - Служба у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав задоволено.

Позбавлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь опікуна дитини аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмір 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2016 у справі №210/889/16-ц набрало законної сили 26.04.2016.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради №217 від 15.06.2016 «Про надання статусу дитини позбавленої батьківського піклування, малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та призначення над ним опікуна ОСОБА_2 » вирішено надати малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначити ОСОБА_9 , яка зареєстрована та мешкає на АДРЕСА_1 , опікуном над малолітнім онуком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6

03.09.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення з лав Збройних Сил України відповідно до пп. 6 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»: військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років.

До вказаного рапорту позивачем долучено копії наступних документів: нотаріально завірена копія паспорту та рнокпп ОСОБА_1 ;??? нотаріально завірена копія паспорту та рнокпп ОСОБА_10 ;??? нотаріально завірена копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_9 ;???нотаріально завірена копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_10 ;???копія рішення про позбавлення батьківських прав справа №210/889/16-ц від 14.04.2016;???копія рішення про призначення опікуна справа №217 від 15.06.2016.

Згідно із відомостями у рапорті від 03.09.2024, долученого до відзиву, рапорт позивача зареєстрований у Військовій частині НОМЕР_1 - 24.09.2024 за вн.№1477 та має резолюцію командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_11 «за встановленим порядком».

Листом від 09.10.2024 №2161/3684 Військовою частиною НОМЕР_1 до командира Військової частини НОМЕР_5 направлено матеріали щодо звільнення у запас сержанта ОСОБА_1 за сімейними обставинами, з долученням таких документів: ???аркуш бесіди; подання; рапорт; копія паспорта ОСОБА_1 ; ???копія ОСОБА_12 ; ???копія паспорта ОСОБА_10 ; копія іпн ОСОБА_10 ; копія військового квитка; копія свідоцтва про народження; копія свідоцтва про шлюб; копія рішення суду; копія рішення виконкому, які повернуто без реалізації.

Військовою частиною НОМЕР_1 вказано, що підстави для прийняття позитивного рішення щодо позивача відсутні, оскільки позивачем до рапорту від 03.09.2024 про звільнення з військової служби не надано підтверджуючих документів, а саме: копії свідоцтва про народження дитини (дітей); копії рішення суду про усиновлення, а жодні із наданих документів не дають підстави вважати, що військовослужбовець молодший сержант ОСОБА_13 є усиновлювачем, на утриманні якого перебуває дитина, яка до моменту усиновлення була дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування, віком до 18 років.

04.09.2024 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із аналогічним рапортом про звільнення з військової служби. Згідно із переліком додатків до рапорту від 04.09.2024 надані такі ж документи, що подавались разом із рапортом від 03.09.2024.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час спірних відносин та розгляду справи не скасований.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин).

За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом (пункт 1 частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ).

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до підпункту «г» частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з абзацом 6 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, - військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008 в редакції на час спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Положеннями підпункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) здійснюється на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170 в редакції на час спірних відносин).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції №170).

Отже, законодавець чітко визначив, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), якщо такі військовослужбовці є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років.

При цьому, в межах даних положень законодавцем визначено дві умови, кожна із яких може бути самостійною підставою для звільнення з військової служби, а саме:

1) військовослужбовці є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років;

2) військовослужбовці є опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років.

З матеріалів справи встановлено, позивач проходить на військову службу, з 18.09.2023 - у Військовій частині НОМЕР_1 , 03.09.2024 та 04.09.2024 звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортами про звільнення з військової служби на підставі абзацу 6 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ аналогічного змісту та з долученням переліку ідентичних документів.

При цьому, докази надіслання/вручення відповідачу рапорту позивача від 04.09.2024 матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, водночас рапорт від 03.09.2024 зареєстрований у Військовій частині НОМЕР_1 - 24.09.2024 за вн.№1477, розглянутий та залишений без реалізації.

В якості підстави для відмови у звільнені відповідачем зазначено про відсутність на те правових підстав, оскільки до рапорту про звільнення не надано підтверджуючих документів, а саме: копії свідоцтва про народження дитини (дітей); копії рішення суду про усиновлення, а надані документи не дають підстави вважати, що військовослужбовець, молодший сержант ОСОБА_13 , є усиновлювачем, на утриманні якого перебуває дитина, яка до моменту усиновлення була дитиною-сиротою або дитиною, позбавленою батьківського піклування, віком до 18 років.

Обґрунтовуючи наявність підстав для звільнення з військової служби відповідно до абзацу 6 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, позивачем у позові зазначено, що на його утриманні перебуває дитина, що позбавлена батьківського піклування віком до 18 років.

При цьому, позивачем не вказано свого статусу щодо такої дитини (усиновлювач, опікун, піклувальник, прийомний батько, батько-вихователь, патронатний вихователь). Не зазначено відповідного і в рапорті від 03.09.2024.

Суд зазначає, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Як встановлено матеріалами справи, до рапорту від 03.09.2024 на підтвердження права на звільнення з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами надано копії паспортів позивача та його дружини - ОСОБА_10 , їх рнокпп, свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_9 , про народження дитини - ОСОБА_7 серія НОМЕР_10 , рішення суду №210/889/16-ц від 14.04.2016, рішення виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривий Ріг ради №217 від 15.06.2016.

Згідно з долученого до рапорту свідоцтва серії НОМЕР_9 , 16.07.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

За рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2016 у справі №210/889/16-ц (провадження №2/210/768/16) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у місті Кривий Ріг ради№217 від 15.06.2016 малолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та призначено ОСОБА_9 опікуном над малолітнім онуком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Отже, з поданих позивачем до рапорту від 03.09.2024 документів вбачається, що дружина позивача є опікуном малолітнього онука - ОСОБА_7 , який позбавлений батьківського піклування.

Разом з цим, жодних документів на підтвердження того, що позивач є усиновлювачем, на утриманні якого перебуває дитина, яка до моменту усиновлення була позбавленою батьківського піклування, віком до 18 років, або він є опікуном, піклувальником, прийомним батьком, батьком-вихователем, патронатним вихователем, на утриманні якого перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування, віком до 18 років, до рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами позивачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснена підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

За змістом статті 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Суд звертає увагу, що рішення суду про усиновлення позивачем малолітньої дитини, яка до моменту усиновлення була позбавлена батьківського піклування, як і рішення органу опіки та піклування (суду) про призначення позивача опікуном такої дитини, - до рапорту не долучалось.

Отже, у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами, визначених абзацом 6 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Враховуючи викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, зважаючи на те, що позивачем не надано відповідачу належних доказів того, що він є усиновлювачем, на утриманні якого перебуває дитина, яка до моменту усиновлення була дитиною, позбавленою батьківського піклування, віком до 18 років, або опікуном, піклувальником, прийомним батьком, батьком-вихователем, патронатним вихователем, на утриманні якого перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування, віком до 18 років, суд приходить до висновку, що правових підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі рапорту від 03.09.2024 у відповідача не було, оскільки позивач не надав відповідачу документів, які підтверджують підстави звільнення, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу 6 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутись до відповідача, надавши такі документи.

При цьому, з огляду на аналогічність рапортів від 03.09.2024 та від 04.09.2024, ідентичність долучених документів, бездіяльності щодо не розгляду рапорту про звільнення від 04.09.2024, яку стверджує позивач, судом не встановлено, зважаючи також на відсутність доказів надіслання/вручення відповідачу такого.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст.9, 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_11 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова