Справа № 200/7662/24
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року Справа№200/7662/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Галатіної О.О. розглянувши за правилами спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до - Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2024 року Позивачка, ОСОБА_1 , подала до суду адміністративний позов до Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області, Третя особа Державна судова адміністрація України, в якому просила:

- визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за періоди роботи з 28.05.2023 до 27.05.2024 та з 28.05.2024 до 16.09.2024, вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою судді Димитровського міського суду Донецької області ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024, в розмірі 2102 грн.;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області провести нарахування та виплату суддівської винагороди, компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за періоди роботи з 28.05.2023 до 27.05.2024 та з 28.05.2024 до 16.09.2024, вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою судді Димитровського міського суду Донецької області ОСОБА_1 починаючи з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 складає 3028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

-допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати суддівської винагороди в межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог Позивачка зазначила, що працювала на посаді судді Димитровського міського суду Донецької області. Вказує на те, що у період з 01.08.2024 по 16.10.2024 відповідачем було нараховано ій суддівську винагороду, компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за період роботи з 28.05.2023 до 27.05.2024, з 28.05.2024 до 16.09.2024, а також вихідну допомогу в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою, для визначення суми яких використовувалась величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року» в розмірі 2102 грн. Вважає, що відповідач повинен був нарахувати суддівську винагороду, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2024 року, в розмірі 3028 грн.

У зв`язку із зазначеним Позивачка не погоджується із сумою виплаченої їй суддівської винагороди та вважає, що Відповідачем порушено її право на належне матеріальне забезпечення.

04 листопада 2024 ухвалою суду, прийнято до розгляду позовну заяву. Відкрито провадження в адміністративній справі № 200/7662/24. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу.

До суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній, позов не визнав. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік встановлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня складає 2102 грн.

Таким чином з 01.01.2021 року суддівська винагорода суддів місцевих судів відповідно до діючого законодавства обраховується від розміру посадового окладу судді, який складає 63060 грн., а доплати обчислюються від цього розміру посадового окладу.

Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року залучено Державну судову адміністрацію України до участі у справі №200/7662/24 у якості другого відповідача.

Ухвалою суду 27 грудня 2024 у задоволенні клопотання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про залучення третіх осіб на стороні Відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору відмовлено.

Відповідач 2 - Державна судова адміністрація України, правом на надання до суду відзиву на позовну заяву, не скористався.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтвержується паспортом громадянина України сер. НОМЕР_2 .

Указом Президента України від 25 квітня 2002 року № 383/2002 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначена на посаду судді Димитровського міського суду Донецької області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 20 березня 2008 року № 241-VI її обрано на посаду судді цього ж суду безстроково.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2024 року № 680/0/15-24 її звільнено з посади судді цього ж суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Димитровського міського суду Донецької області від 16 вересня 2024 року № 2-к/г її з 16 вересня 2024 року відраховано зі штату суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді зазначеного суду.

Відповідно до вищезазначеного наказу від 16.09.2024 №2-к/г, зокрема, зазначено про виплату ОСОБА_1 компенсації за додаткову оплачувану відпустку, як судді, що має стаж роботи 10 років, за період роботи з 28.05.2023 до 27.05.2024 тривалістю 15 календарних днів; компенсації за додаткову оплачувану відпустку, як судді, що має стаж роботи 10 років, за період роботи з 28.05.2024 до 16.09.2024 тривалістю 15 календарних днів. А також, про виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Згідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області від 30.09.2024 року за № 04-1546 про суддівську винагороду ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на вересень 2024 вбачається, що для визначення базового розміру посадового окладу судді застосувався установлений прожитковий мінімум для працездатних осіб в сумі 2102,00 грн. відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», нарахований посадовий оклад в сумі 63060,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними, Позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основіКонституції Україниі повинні відповідати їй. Норми Конституції Україниє нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 130 Конституції Україниви значено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Суд зауважує, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом - Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі по тексту Закон № 1402-VIII), гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У преамбулі Закону № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 1402-VIII зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

З 30.09.2016 набрали чинності зміни, унесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі по тексту - Закон № 1401-VIII).

Законом №1401-VIII, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Зі змісту означеної норми Закону № 966-XIV вбачається, що у ній закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року № 3460-IX (далі по тексту - Закон України № 3460-IX) встановити з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: зокрема працездатних осіб - 3028 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.

Слід зазначити, що зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Водночас Законом України № 3460-IX фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Проте, означені Закон України № 3460-IX, не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 (3028,00) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн.), на підставі Закону України № 3460-IX, була неправомірною.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 240/3795/22, від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено вище, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 року (3028,00) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2 102,00 грн.), на підставі Закону України № 3460-IX, була неправомірною.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, нараховуючи та виплачуючи Позивачці суддівську винагороду із застосуванням прожитковий мінімум - 2102,00 грн., діяв з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону №1402-VIII, що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій ТУ ДСА України в Донецькій області щодо нарахування та виплати позивачеві суддівської винагороди за спірний період з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, обчисленої, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2024 в розмірі 3028 грн, та похідні від них вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії для відновлення порушених прав Позивачки підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 148 Закону України № 1402-VIII ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Статтею 149 цього Закону передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В силу частини 1 та 2 статті 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів є Державна судова адміністрація України.

Пунктами 2 та 4 частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проєкту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Пунктом 2 цього Положення закріплено, що ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Згідно з пунктом 3 Положення територіальні управління ДСА України є її територіальними органами.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону України № 1402-VIII, у зіставленні з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 22, частини 1 статті 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Відповідач - територіальний орган ДСА України та розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021 рік).

З урахуванням статусу ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи, Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2020 року у справі № 280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення суду у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано ДСА України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на такий висновок Суду касаційної інстанції, предмету позову та встановлених у цій справі обставин, суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльності ДСА України щодо незабезпечення ТУ ДСА України в Донецькій області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу за період з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, виходячи з встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн. та зобов`язання ДСА України забезпечити ТУ ДСА України в Донецькій області бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу за період з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, нарахованої виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 року 3028,00 грн.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 вересня 2020 року у справі 280/788/19, а також Верховним Судом України у постановах від 13 січня 2015 року (№ 21-582а14) та від 20 вересня 2017 року (№ 2а-19282/10/0570).

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Так, згідно з Наказом голови Димитровського міського суду Донецької області від 16 вересня 2024 року № 2-к/г Позивачку з 16 вересня 2024 року відраховано зі штату суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді зазначеного суду.

Відповідаечем-1 було здійснено нарахування та виплату компенсації за невикористані дні відпустки. При цьому, при нарахуванні вказаної компенсації безпідставно застосовано прожитковий мінімум у розмірі 2102 грн.

Відповідно до статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою. У разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв`язку з повторним призначенням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, при нарахуванні Позивачці вихідної допомоги відповідачем аналогічно застосовано прожитковий мінімум у розмірі 2102 грн, що призвело до отримання вказаної вихідної допомоги у меншому розмірі.

Відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше ніж 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Таку допомогу на оздоровлення позивачу нараховано та виплачено також із застосуванням прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати Позивачці суддівської винагороди, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовувався для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року в розмірі 2102 гривні.

Враховуючи викладене належним способом захисту порушеного права Позивачки на належне грошове забезпечення є:

- визнання протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за періоди роботи з 28.05.2023 до 27.05.2024 та з 28.05.2024 до 16.09.2024, вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою судді Димитровського міського суду Донецької області ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024, в розмірі 2102 грн.;

- зобов`язання територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області провести нарахування та виплату суддівської винагороди, компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за періоди роботи з 28.05.2023 до 27.05.2024 та з 28.05.2024 до 16.09.2024, вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою судді Димитровського міського суду Донецької області ОСОБА_1 починаючи з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 складає 3028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

- визнання протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення ТУ ДСА України в Донецькій області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 за період роботи з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 року 3028 грн;

- зобов`язання Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Димитровського міського суду Донецької області у відставці ОСОБА_1 недоплачені суддівську винагороду за період з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, вихідну допомогу та компенсацію за невикористані дні відпустки.

З приводу вимоги Позивачки про встановлення судового контролю варто зазначити наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, оскільки така вимога є передчасною у зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів того, що судове рішення не буде виконано у строк і у визначений спосіб, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

Щодо клопотання позивача допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його ухвалення, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів особи позивача.

Перелік рішень судів, які виконуються негайно, передбачено ст. 371 КАС України, відповідно до приписів п. 2 ч. 1 якої негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Із вказаного формулювання, що міститься у процесуальному законі, суд доходить висновку, що до негайного виконання допускається рішення про «стягнення» виплат у відносинах публічної служби, а не рішення про зобов`язання до їх нарахування та виплати.

При розгляді цієї справи суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити суддівську винагороду, а тому суму недоплаченої суддівської винагороди повинен визначити сам Відповідач 2 в процесі виконанні рішення суду після набрання ним законної сили.

Враховуючи вказані мотиви, ухвалене рішення суду не підлягає негайному виконанню.

Вимога про звернення рішення суду до негайного виконання та встановлення судового контролю не є позовною вимогою, а тому відмова у її задоволенні не впливає на задоволення адміністративного позову в цілому.

Позивачка в даній категорії справ звільнена від сплати судового збору відповідно до закону.

Таком чином, в розумінні ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підстав наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 2; ), Державної судової адміністрації України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, , e-mail: ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за періоди роботи з 28.05.2023 до 27.05.2024 та з 28.05.2024 до 16.09.2024, вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою судді Димитровського міського суду Донецької області ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024, в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації в Донецькій області провести нарахування та виплату суддівської винагороди, компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за періоди роботи з 28.05.2023 до 27.05.2024 та з 28.05.2024 до 16.09.2024, вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою судді Димитровського міського суду Донецької області ОСОБА_1 починаючи з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, відповідно до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 складає 3028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення ТУ ДСА України в Донецькій області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 за період роботи з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 року 3028 грн;

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Димитровського міського суду Донецької області у відставці ОСОБА_1 недоплачені суддівську винагороду за період з 01 серпня 2024 по 16 вересня 2024 включно, вихідну допомогу та компенсацію за невикористані дні відпустки.

Повний текст рішення складено і підписано 13 січня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Суддя О.О. Галатіна