Справа № 211/7222/24
Суддя: Костенко Є. К.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/7222/24
Провадження № 2-а/211/7/25
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
13 січня 2025 року
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Костенко Є.К.,
за участю секретаря судового засідання Бодрухіної Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,-
20.11.2024 представник позивача адвокат Зайцев Олександр Вікторович в інтересах та від імені ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить суд скасувати постанову ЕНА №3300822 від 20.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 4 ст. 126 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 , справу закрити за відсутністю складу правопорушення.
Ухвалою судді від 02.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Поза межами судового засідання 17.12.2024 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що поліцейськими було дотримано положень КУпАП під час складання постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. На підтвердження надає суду відеоматеріали, які містять подію вчинення правопорушення. Також зазначає, що ОСОБА_1 не заперечував того факту, що він керував електросамокатом «Pulse», що підтверджується відеозаписом з місця події. Крім того, згідно з інформацією з Єдиного реєстру судових рішень ОСОБА_1 на підставі постанови Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 10.01.2024 у справі № 210/5949/23 був позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік, яку також долучає до відзиву. Враховуючи зазначене вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки поліцейським під час складання постанови було дотримано вимоги КУпАП, зокрема, перевірено, що особа здійснювала керування транспортним засобом, будучи позбавленою права керування транспортними засобами на підставі судового рішення.
20.12.2024 представник позивача подав суду відповідь на відзив, в які зазначає, що при притягненні до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП органи поліції повинні були встановити в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення. На думку представника позивача, ключовим моментом для обов`язкової наявності документів, що надають право на керування транспортним засобом, є віднесення транспортного засобу до категорії «механічний». Тому вважає, що оскільки поліцейським не було перевірено характеристики «Pulse» та не встановлено, що він приводиться у керування електродвигуном більше ніж 3 кВт, тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та протиправним. Крім того зазначає, що відеозапис не містить факту керування позивачем жодним транспортним засобом, та з нього взагалі не можливо встановити особу, з якою ведеться розмова. У зв`язку з викладеним, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3300822 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП та стягнути з вдповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп.
31.12.2024 від представника відповідача надійшли заперечення, в яких він зазначає, що водії транспортних засобів з електродвигуном до 4кВт повинні мати права з категорією А1, оскільки це відповідає вимогам п. 1.10 ПДР. Зазначає, що на відеозаписи видно, що саме позивач керував транспортним засобом перед ДТП, а надані ним пояснення з визнанням його вини є доказами у справі згідно зі ст. 251 КупАП. Тому просить відмовити у задоволенні позову.
07.01.2025 представник позивача надав додаткові письмові пояснення, в який вказує, що у даній категорії справ саме відповідач повинен доводити правомірність його дій, але матеріали справи не містять жодних доказів, поданих відповідачем, які б доводили, що «Pulse» є механічним транспортним засобом, який обладнано електричним або будь-яким іншим двигуном.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, просили розгляд справи проводити за їх відсутності та задовольнити позовну заяву.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданих заявах по суті справи, просив відмовити у задоволенні позову з мотивів, зазначених у них.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків.
До даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правил дорожнього руху (надалі ПДР), норми Закону України «Про дорожній рух».
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачена нормами права сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).
Отже, особа може бути притягнуто до адміністративної відповідальності виключно за умови встановлення складу адміністративного правопорушення.
Згідно з ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Згідно статті 10 КУАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел).
Тобто, суб`єктивна сторона, як елемент складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.4 ст.126 КУпАП, передбачає обов`язкову наявність умислу особи на вчинення такого правопорушення.
Таким чином, визначаючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, обов`язковим є встановлення умислу позивача на вчинення адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона якого полягає в керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
З матеріалів справи вбачається те, що на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, останній був обізнаний про те, що його було позбавлено права керувати транспортними засобами за рішенням суду.
Враховуючи зазначене, суд вважає обґрунтованими докази представника відповідача про обізнаність позивача про позбавлення його права керування транспортними засобами, що свідчить про наявність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.4 ст.126 КУпАП.
Разом із цим, визначаючи, чи є позивач суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП України, необхідно надати оцінку його правовому статусу, як водія, та доказам, які надані на його підтвердження.
Відповідно до п. 2.1.а. ПДР на вимогу поліцейського водій механічного транспортного засобу повинен зупинятися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`являти для перевірки документи, зазначені в п. 2.1:
посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
реєстраційний документ на транспортний засіб;
чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії).
З долученої постанови серії ЕНА №3300822 від 20.10.2024 та відеозапису вбачається, що в момент складання спірної постанови ОСОБА_1 ставиться в провину те, що він керував транспортним засобом, яким фактично є електросамокат «Pulse».
Під час розгляду справи представником позивача було зазначено, що позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки він не керував механічним транспортним засобом, який би мав потужність електродвигуна більше ніж 3кВт, а тому не міг порушити вимоги п. 2.1 ПДР.
На спростування аргументів представника позивача представником відповідача не було долучено жодних документів, які б спростовували дане твердження.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Судом встановлено, що під час складання постанови поліцейським дійсно не було перевірено технічні характеристики зазначеного вище транспортного засобу електросамоката «Pulse».
З загальнодоступних джерел в мережі інтернет вбачається, шо потужність електричного двигуна електросамоката «Pulse» становить від 0,5 до 1 кВт.
Згідно з пунктом 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати з собою:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб.
ПДР не містять визначення «самокат» чи «електросамокат».
Разом із цим, відповідно до п.1.10 ПДР:
транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу , а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;
механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється, в тому числі, на транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Згідно з п. 2.13 ПДР до транспортних засобів категорії «А1» відносяться мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Водночас, пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою КМУ від 08.05.1993 №340 (зі змінами), визначено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема:
«А1» - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Зазначене свідчить про те, що до категорії «А1» відносяться транспортні засоби, зокрема, транспортні засоби, з електродвигуном потужністю від 3 кВт до 4 кВт, оскільки вони відносяться до механічних транспортних засобів в розумінні ПДР.
Саме керування такими транспортними засобами передбачає наявність дозвільних документів.
Таким чином, суд вважає, що електросамокат «Pulse» - є транспортним засобом, але за своїми технічними характеристиками його не можна прирівнювати до мопедів, моторолерів або інших механічних транспортних засобів, тому вимоги, які встановлені для водіїв механічних транспортних засобів, не можуть бути застосовані до позивача.
Беручи до уваги, що адміністративну відповідальність за порушення п.2.1.а ПДР може нести виключно водій механічного транспортного засобу, до якого електросамокат позивача марки «Pulse» не віднесено, позивач не є суб`єктом адміністративних правопорушень передбачених ч. 4 ст.126 КУпАП.
Аналогічна судова практика, викладена у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 року у справі №199/3648/22 (2-а/2-а/178/14/22), від 20.02.2023 року у справі №932/2831/22 (2а/932/105/22) та від 25.12.2024 у справі №212/4036/24.
Крім того, відповідно до положень ст.ст.251, 280 КУпАП відповідач повинен довести обставини, які визначаються ч.4 ст.126 КУпАП як підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, довести факт керування позивачем транспортним засобом у спірному випадку.
Суд бере до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом у справі № 404/4467/16-а (постанова від 20.02.2019) суть яких полягає в тому, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».
Тобто, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія, шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Дослідивши відеозапис, який надано відповідачем на підтвердження своєї позиції щодо правомірності притягнення позивача до адміністративно відповідальності, суд не може визнати належним доказом вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП, вказаний відеозапис.
Так, на оптичному диску наявні 6 файлів відеозапису.
На першому відео Clip 0 (час з 22:34:51 до 22:48:21), зафіксовано, як патрульні прибувають вже після дорожньо-транспортної пригоди, де у нерухомому стані знаходиться легковий автомобіль та електросамокат «Pulse», за кермом обох транспортних засобів не перебуває жодна особа, їх рух не відбувається.
На другому відео Clip 1 (час з 22:48:22 до 23:03:21) зафіксовано, підготовчі дії поліцейських переважно у салоні патрульної машини щодо складання протоколів та постанови.
На третьому відео Clip 2 (час з 00:33:26 до 00:48:23) зафіксовано як поліцейський складає схему ДТП.
На четвертому відео Clip 3 (час з 00:48:24 до 00:51:09) відтворено оголошення постанови позивачу по ст. 130, ст. 126 КУпАП, при цьому позивач зазначає, що суть йому не зрозуміла і з обставинами справи він не згоден.
На п`ятому відео Clip 4, зробленому на іншу бодікамеру, (час з 22:34:37 до 22:47:50) позивач надає свої пояснення та зазначає, що електросамокатом ніхто не керував, а вони просто трималися за нього, вважає, що справа сфабрикована, при цьому у цей час лунають вибухи.
На шостому відео Clip 5 (час з 00:03:18 до 00:18:18) зафіксовано процедуру складання поліцейськими протоколів та постанови у салоні автомобіля.
Отже, з дослідження вказаних відеофайлів, не можливо дійти беззаперечного висновку про те, що електросамокат «Pulse» рухався, як і не можливо встановити, чи керував позивач ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом.
Представник відповідача зазначає, що на відеозаписі зафіксовано, що позивач визнає те, що саме він керував електросамокатом «Pulse», що є фактично поясненнями у справі та відповідно до ст. 251 КУпАП є належними доказами.
При цьому, оцінюючи дане твердження, суд вважає, що визнання особою своєї вини не може бути беззаперечним доказом, що підтверджує провину особи, якщо воно не підтверджено іншими належними та допустимими доказами у справі, особливо враховуючи те, що з відео вбачається, що позивач увесь час змінює своє ставлення до події та факту управління ним електросамокатом.
Оскільки інших доказів обставин, що зазначені в оскаржуваній постанові, відповідачем надано не було, зокрема, не долучено пояснень учасників справи чи показань свідків, то суд вважає не доведеним факт керування транспортним засобом позивачем у момент складання постанови серії ЕНА №3300822 від 20.10.2024, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи .прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тому усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень рахуються на користь позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.
Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.
У своєму рішенні у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідачем, в порушення вимог 77 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних, достатніх і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що у свою чергу не дає можливості встановити його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.
Правовими положеннями адміністративного судочинства встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України).
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови серії ЕНА №3300822 від 20.10.2024 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі ст. 139 КАС України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп (а.с. 1).
Керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 73, 242-244, 246 КАС України, суд -
Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, - задовольнити.
Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.01.2025.

Суддя Є.К.Костенко