Справа № 520/35959/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 р. Справа № 520/35959/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/35959/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просила:

- визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати їй з 01.02.2020 по 31.12.2020 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2020;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити з 01.02.2020 по 31.12.2020 перерахунок та виплату її грошового забезпечення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2020 для обчислення посадовою окладу за окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дій в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати їй з 01.01.2021 по 31.12.2021 основних видів грошовою забезпечення без врахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2021;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити з 01.01.2021 по 31.12.2021 перерахунок та виплату їй грошового забезпечення відповідно до Постанови №704, із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2021 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дій в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати їй з 01.01.2022 по 28.03.2022 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити з 01.01.2021 по 28.03.2022 перерахунок та виплату їй грошового забезпечення відповідно до Постанови №704, із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що з 29.01.2020, а саме з дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 в неї виникли правові підстави для перерахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового множення для працездатних осіб встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Оскільки зміни, внесені Постановою №103, зокрема до п.4 Постанови №704, були визнані у судовому порядку не чинними, то з 29.01.2020 діє редакція п.4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін, в який передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня календарного року.

Відтак, вважає, що відповідач протиправно не здійснював їй виплату грошового забезпечення з 01.02.2020 по 28.03.2022 із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 залишити без змін.

В обґрунтування зазначив, що в у позовній заяві та додатках до неї, відсутні докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема відомості щодо нарахування розміру грошового забезпечення за вказані періоди, а також підтвердження періоду проходження служби у в/ч НОМЕР_1 , при цьому повідомив, що в/ч НОМЕР_1 не має можливості надати розрахунково-платіжні відомості виплачених сум позивачу, оскільки, відповідно до акту № 1189 від 25.08.2022 документи фінансово-економічної служби з 2008 по 26.02.2022 знищені.

Повідомив, що під час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 у період з 23.08.2019 по 28.03.2022 позивач перебувала на посаді заступника командира роти охорони та оборони з морально-психологічного забезпечення. В період з січня по вересень 2020 року розмір військового звання у розмірі 1060 грн визначався шляхом множення прожиткового мінімуму встановленого законом на 1 січня 2018 в розмірі 1762 грн. на тарифний коефіцієнт 0,62, що відповідає званню молодшого лейтенанта, відповідно до додатку 14 Постанови. В період з жовтня 2020 року розмір військового звання у розмірі 1130 грн визначався шляхом множення прожиткового мінімуму встановленого законом на 1 січня 2018 в розмірі 1762 грн на тарифний коефіцієнт 0,64, що відповідає званню лейтенанта, відповідно до додатку 14 Постанови. Посадовий оклад в розмірі 4230 грн визначався шляхом множення прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня 2018 в розмірі 1762 грн на тарифний коефіцієнт 2,4, відповідно до 18 тарифного розряду додатку 1 Постанови.

Звернув увагу, що позивач не була звільнена з військової служби, а фактично вибула до нового місця служби для її подальшого проходження, а грошове забезпечення повинно виплачуватися за місцем перебування військовослужбовця на грошовому утриманні.

Зазначив, що позивачем, всупереч вимогам ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у додатку позовної заяви не вказано, що до позову додано копію позовної заяви із додатками для відповідача.

Крім цього, вважає, що позивач звернулася до суду 11.11.2023 з порушенням тримісячного строку звернення, який обчислюється з 01.07.2023, без заяви про поновлення строку звернення до суду, з наданням доказів поважності пропуску 3-місячного строку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Лейтенант ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) проходила військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

28.03.2022 згідно з витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №88 її було виключено із списків особового складу в/ч, всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби АДРЕСА_1 .

За викладеними у позові твердженнями, протягом періоду часу 30.01.2020 - 28.03.2022 відповідач при обчисленні грошового виразу компонентів грошового забезпечення заявника як військовослужбовця використовував сталий показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018.

Викладені обставини відповідачем у ході розгляду справи не заперечені та не спростовані.

Позивач направив письмове звернення з приводу ініціювання процедури перерахунку отриманого грошового забезпечення, обчисленого із використанням показника арифметичного значення прожиткового мінімуму для працездатної особи, актуального станом на 01 січня кожного календарного року.

Відповіді суб`єкта владних повноважень за цим зверненням матеріали справи не містять.

06.04.2022 ОСОБА_2 було укладено шлюб з ОСОБА_3 , прізвище після державної реєстрації шлюбу: дружини ОСОБА_4 .

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні нарахування грошового забезпечення з 29.01.2020 28.03.2022 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідно календарного року, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в/ч не було порушено прав та інтересів позивача у даному конкретному випадку у зв`язку із відсутністю правових підстав для використання під час обчислення розміру грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України прожиткового мінімуму для працездатної особи у розмірі 2102 грн станом на 30.01.2020, 2270 грн станом на 01.01.2021, 2.481,00 грн станом на 01.01.2022.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі з приводу державних гарантій військовослужбовцям щодо достатнього матеріального, грошового та інших видів забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, регулюються правовими нормами Закону України від 20.112.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII), в редакції що були чинні на день виникнення спору.

Положеннями ст. 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою №704, яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції до 24.02.2018) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Однак, Постановою №103 до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких п. 4 Постанови №704 викладено у новій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Отже, з 01.03.2018 Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.

Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.

Таким чином, відповідно до редакції п. 4 Постанови №704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток додатку 1 та пункту Примітки додатку 14 до Постанови №704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 01.02.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція п. 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.

Тобто з 29.01.2020 відновлена дія п. 4 Постанови №704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.

Таким чином, з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Колегія суддів зазначає, що положеннями с. 7 Закону України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" передбачено, що станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює - 2102 грн.

Приписами ст. 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум на одну працездатну особу 2270 грн.

Згідно із ст. 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум на одну працездатну особу 2481 грн.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що оскільки з 29.01.2020, кожен рік збільшувались розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то в розумінні чинного п. 4 Постанови №704 це призводить до збільшення з 29.01.2020 розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та, як наслідок, інших складових грошового забезпечення, що вираховуються від розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що посадовий оклад ОСОБА_1 , її оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, з 29.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 31.12.2021, з 01.01.2022 до 28.03.2022 мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не «на 1 січня 2018 року».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі № 420/6572/22 від 15.03.2023.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що в/ч НОМЕР_1 протиправно не здійснила нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , виходячи з розмірів посадового окладу, які повинні обчислюватись за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 грн, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2270 грн, за період з 01.01.2022 по 28.03.2022 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2481 грн на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до Постанови №704.

Як наслідок доводи апеляційної скарги є слушними.

Твердження суду першої інстанції щодо правомірності застосування відповідачем при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача такого показника, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом саме на 01.01.2018, колегія суддів вважає помилковим з огляду на викладене вище.

Щодо посилання відповідача на відсутність відомостей про нарахування та розміру грошового забезпечення за вказані періоди, колегія суддів зазначає, що в/ч НОМЕР_1 не заперечується та не спростовується, що грошове забезпечення позивача у спірний період визначалось із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018.

Відповідач наполягає, що саме такий розмір і повинен був братися для обчислення грошового забезпечення позивача за спірний період. Водночас, в/ч НОМЕР_1 вказує, що підтвердженням отримання військовослужбовцем грошового забезпечення є розрахунково-платіжні відомості, які до суду позивачем не надано. У свою чергу, надати такі документи до суду відповідач також не має можливості, у зв`язку з їх знищенням.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а не позивача.

Враховуючи зазначене, колегія судів звертає увагу, що не надання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доказів на спростування доводів позивача щодо неправомірності дій в/ч НОМЕР_1 , свідчить про не доведення саме відповідачем наявності підстав для відмови у задоволенні позову.

Крім того, вказані посилання не спростовують вищевказаних обставин в частині використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, в якості розрахункової величини.

Колегія суддів зауважує, що відсутність розрахунково-платіжних відомостей виплачених позивачу сум в матеріалах справи, з огляду на правову позицію відповідача щодо розміру розрахункової величини не може мати наслідком відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_5 за період з 01.02.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 28.03.2022 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого відповідно станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022.

Щодо твердження відповідача про порушення строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що на момент звільнення позивача з в/ч НОМЕР_1 (28.03.2022), ч. 2 ст. 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Відповідно до п.1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.

Враховуючи викладене, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки право позивача на звернення до суду із цим позовом відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) не обмежене будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21.

Твердження відповідача, що позивач не була звільнена з військової служби, а фактично вибула до нового місця служби для її подальшого проходження, а тому грошове забезпечення повинно виплачуватися за місцем перебування військовослужбовця на грошовому утриманні, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки у спірний період позивач перебувала на грошовому утриманні саме у в/ч НОМЕР_1 .

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям постанови, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 317, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року по справі № 520/35959/23 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_5 з 01.02.2020 по 31.12.2020 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2020.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити з 01.02.2020 по 31.12.2020 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_5 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2020 для обчислення посадовою окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_5 з 01.01.2021 по 31.12.2021 основних видів грошовою забезпечення без врахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2021.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити з 01.01.2021 по 31.12.2021 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_5 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2021 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_5 з 01.01.2022 по 28.03.2022 основних видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити з 01.01.2021 по 28.03.2022 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_5 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 01.01.2022 для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням із урахуванням раніше виплачених сум.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін