Справа № 500/2498/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/2498/24 пров. № А/857/16361/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року (головуюча суддя: Мірінович У.А., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 22.04.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.02.2024 № 84 в призначенні пенсії за віком та не зарахування періодів роботи згідно трудової книжки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву, щодо призначення пенсії за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, зарахувавши до вже зарахованого страхового стажу згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.02.2024 № 84, періоди роботи згідно трудової книжки: з 12.06.1975 по 11.11.1976; з 17.02.1979 по 04.04.1980; з 18.04.1980 по 07.05.1980; з 14.05.1980 по 10.11.1986; з 10.09.1989 по 11.05.1990; з 30.04.1991 по 24.08.1991.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 13.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийняло рішення № 84 від 20.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, зазначено, що страховий стаж позивача 04 роки 10 місяців 25 днів. До стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки прізвище зазначене на титульній сторінці « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним, та дата народження дописана. Позивач вважає відмову у призначенні пенсії за віком протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.02.2024 № 84 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивача не можуть бути зараховані періоди роботи згідно трудової книжки (дата заповнення 12.05.1976), оскільки прізвище зазначене на титульній сторінці « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним, та дата народження дописана. Тому, у пенсійного органу відсутні підстави для зарахування періодів роботи згідно трудової книжки (дата заповнення 12.05.1976) до стажу позивача та призначення позивачу пенсії за віком.

Позивач, 05.09.2024 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відхилити апеляційну скаргу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 13.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На дату звернення вік позивача становив 65 років 4 місяць 24 дні.

Для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви, за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.03.2021 за № 359/35961 структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийняло рішення № 84 від 20.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Відмовляючи у призначенні пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виходило з того, що страховий стаж позивача складає 04 роки 10 місяців 25 днів, при необхідному стажу для призначення пенсії від 15 до 20 років.

До стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки прізвище зазначене на титульній сторінці « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним, та дата народження дописана.

Позивач вважаючи дії відповідачів щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправними, звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, не врахував усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закону № 1058-IV), визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону № 1058-ІV визначено умови призначення пенсії за віком.

Так, відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону № 1058-ІV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Проаналізувавши наведені вище правові норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право на призначення пенсії за віком, у відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону № 1058-ІV, починаючи з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023, мають особи, які досягли 65 років та за наявності страхового стажу від 15 до 20 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного органу із заявою від 13.02.2024 про призначення пенсії за віком згідно ч. 3 ст. 26 Закону № 1058-ІV.

ГУ ПФУ у Чернігівській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 20.02.2024 № 84. Таке рішення мотивоване відсутністю необхідного страхового стажу, а саме 15 років. Так, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки, оскільки прізвище « ОСОБА_2 » зазначене на титульній сторінці, не відповідає паспортним даним та дата народження дописана. Натомість до страхового стажу зараховано 4 роки 10 місяців 25 днів.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач безпідставно прийняв рішення від 20.02.2024 № 84, з огляду на таке.

Так, відповідно до положень статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача від 12.05.1976 (а. с. 10-11) ОСОБА_1 :

- з 12.06.1975 по 11.11.1976 - працював у Вишнівецький міжколгоспбуд

- з 14.11.1976 по 17.11.1978 - проходив службу в армії;

- з 17.02.1979 по 04.04.1980 - працював в Рівненському виробничому об`єднанні «АЗОТ»

- з 18.04.1980 по 07.05.1980 - працював у Вишнівецький сирзавод,

- з 14.05.1980 по 10.11.1986 - працював у Вишнівецький сирзавод,

- з 10.09.1989 по 11.05.1990 - працював в Кооператив «Сучасник»,

- з 30.04.1991 по 24.08.1991 - працював у Вишнівецька МПМК-5.

Трудова знижка заповнена російською мовою, на титульній сторінці прізвище ім`я та по батькові позивача вказано російською мовою « ОСОБА_3 ».

У трудовій книжці міститься запис № 6, який вказує на службу в армії в період з 14.11.1976 по 17.11.1978, вказаний запис внесений на підставі військового квитка № НОМЕР_1

Згідно військового квитка № НОМЕР_1 (а. с. 13), дата народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідає даті народження позивача згідно паспорта серії НОМЕР_2 (а. с. 5).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 03.10.1958, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис 03.10.1958 № 26 (а. с.7).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент заповнення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162.

У подальшому діяв наказ «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93.

Відповідно до пункту 1.1 наказу «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначення в трудовій книжці прізвища - « ОСОБА_2 », є недоліком, який носить формальний характер. Оскільки, інформація яка внесена до трудової книжки у взаємозв`язку із військовим квитком № НОМЕР_1 , свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03.10.1958, паспортом серії НОМЕР_2 надає можливість ідентифікувати особу позивача ОСОБА_1 та встановити місце роботи, посаду та період його, а тому, не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 20.02.2024 № 84.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки спосіб внесення записів у трудову книжку позивача здійснено з урахуванням хронологічного порядку та правильної логічної послідовності, а тому не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області періодів трудової діяльності позивача з 12.06.1975 по 11.11.1976; з 17.02.1979 по 04.04.1980; з 18.04.1980 по 07.05.1980; з 14.05.1980 по 10.11.1986; з 10.09.1989 по 11.05.1990; з 30.04.1991 по 24.08.1991 з формальних підстав є протиправним.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.02.2024 № 84 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі № 500/2498/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін