Справа № 167/1236/24
Суддя: Гармай І. Т.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 167/1236/24
Номер провадження 2-а/167/2/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И В :

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

05 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови № 273/2в ЛРТЦК за справою про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позов обґрунтовує тим, що 26 листопада 2024 року він звернувся ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою з приводу надання йому відстрочки від мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з тим, що на його утриманні перебувають троє дітей та він є педагогом Щуринської гімназії Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області. Зазначає, що документи для надання відстрочки у нього прийняли, однак разом з тим, офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 молодшим лейтенантом ОСОБА_2 був складений протокол № 273/2в ЛРТЦК та того ж дня начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 відносно нього винесено постанову № 273/2в ЛРТЦК за справою про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення. Згідно вказаної постанови військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов обов`язковий щорічний медичний огляд військово-лікарської комісії, чим порушив правила військового обліку військовозобов`язаних, передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, тим самим вчинив дії, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Зазначив, що відстрочку від мобілізації йому надали 27 листопада 2024 року без проходження військово-лікарської комісії. Разом з тим, 15 липня 2024 року позивач оновив свої дані через Резерв+.

Вказує, що суть правопорушення вказана у постанові не відповідає дійсності та є надуманою ІНФОРМАЦІЯ_2 , а складений відносно нього протокол є неналежним та недопустимим доказом. Зазначає, що у протоколі відсутні покликання на докази, на підставі яких встановлено його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. На протоколі відсутня печатка юридичної особи, яка б засвідчувала підпис особи, яка складала протокол, відсутні покликання на документ, який би наділяв лейтенанта ОСОБА_2 повноваженнями на складання протоколу та її відношення до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що у відповідності до ст. 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) протокол винесено неуповноваженою особою на складання протоколів, у ньому відсутня конкретизація, який саме пункт, абзац тощо постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року позивач порушив та відсутня назва нормативно-правового акта вказаної постанови. Разом з цим зазначає, що у відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі відсутні дані про час та місце вчинення правопорушення та нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за правопорушення, а саме проходження обов`язкового щорічного огляду військово-лікарською комісією. Зазначає, що в порушення п. 6 розділу ІІ Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у протоколі відсутні посилання на будь-які документи, які до нього додаються та на підставі яких можна зробити висновок про наявність або відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. Також зазначає, що не зрозуміло свідками якого правопорушення були свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають за однією адресою, а також їх соціальний статус, чи є вони працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідно заінтересованими особами. Разом з тим вказує, що його притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі нормативно-правових актів, які на момент вчинення позивачем адміністративного правопорушення не діяли. Зазначає, що відповідно до військово-облікового документа Резерв+ ним було вчасно оновлено дані, проте виклику чи повістки для проходження військово-лікарської комісії позивачу не надходило. Крім того, оскільки другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_3 є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_3 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КУпАП не був уповноваженою особою розглядати справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладати адміністративне стягнення.

За наведених обставин просить визнати протиправною та скасувати постанову № 273/2в ЛРТЦК за справою про адміністративне правопорушення винесену 26 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Позиція учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Надав пояснення близькі за змістом до обґрунтувань позову. Наголосив, що 15 липня 2024 року оновив свої дані через Резерв+, а 26 листопада 2024 року він звернувся ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою з приводу надання йому відстрочки від мобілізації. Вказав, що в цей день, на його думку, необґрунтовано посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено оскаржувану постанову.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв/клопотань не подавали.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 05 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання 13 грудня 2024 року о 10 год 30 хв.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 26 листопада 2024 року офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 складено протокол № 273/2в ЛРТЦК про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до змісту протоколу військовозобов`язаний ОСОБА_1 не пройшов обов`язковий щорічний медичний огляд військово-лікарської комісії, чим порушив правила військового обліку військовозобов`язаних, передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, тим самим вчинив дії, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_3 від 26 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Також із вказаної постанови встановлено, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення № 273/2.

З копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 встановлено, що призовною комісією 12 лютого 2003 року ОСОБА_1 визнано не придатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у військовий час. Військове звання солдат, склад рядовий, військово-облікова спеціальність 263945А.

Згідно електронного військово-облікового документа «Резерв+» ОСОБА_1 військовозобов`язаний, звання солдат, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ), дата уточнення даних 15 липня 2024 року.

З копії довідки, виданої директором Щуринської гімназії Доросинівської сільської ради ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_1 працює вчителем інформатики та фізичного виховання в Щуринській гімназії Доросинівської сільської ради з тижневим педагогічним навантаженням 1,25 ставки (22,5 годин), наказ від 30 серпня 2024 року № 37 «Про розподіл тижневого педагогічного навантаження».

Позивачу ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період до 27 листопада 2025 року у зв`язку з тим, що на його утриманні троє дітей віком до 18 років, що підтверджується копією довідки, виданої 27 листопада 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_3 .

Зміст спірних правовідносин.

Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтями 17 та 65 Конституції України установлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон №3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 ст. 4 Закону № 3543-XII встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч. 5 та 6 ст. 4 Закону № 3543-XII вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку передбачена ст. 210 КУпАП.

Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частина 3 ст. 210 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Дана норма є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно із ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 20 травня 2020 року справа №524/5741/16-а).

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Аналіз наведеної правової норми свідчить, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а відтак не мають статусу юридичних осіб.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 522/22225/21 (провадження№ К/990/20744/22).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що постанову № 273/2в ЛРТЦК за справою про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП винесено начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_5 є структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_3 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КУпАП не був уповноваженою особою розглядати справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладати адміністративне стягнення.

На переконання суду, суть судового контролю під час розгляду даної справи полягає в тому, щоб оцінити, з поміж іншого, чи уповноваженою особою винесено оскаржувану постанову саме на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Водночас, процедурні порушення, зокрема, такі як винесення постанови не уповноваженою особою, є самостійною, безумовною підставою для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

При цьому, питання наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення підлягає встановленню під час розгляду уповноваженим суб`єктом справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання накладення адміністративного стягнення, на які юрисдикція адміністративних судів, в силу приписів п. 3 ч. 2 ст. 19 КАС України, не поширюється.

Повноваження ж адміністративних судів у справах про накладення адміністративного стягнення обмежуються лише переглядом в порядку ст. 286 КАС України постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, оскаржувану у цій справі постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності необхідно скасувати саме з процедурних підстав.

Крім того, скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2021 року №185/8460/16-а.

Відтак, суд в межах розгляду даної справи не встановлює інші фактичні обставини, оскільки така оцінка первинно має бути надана суб`єктом притягнення та накладення адміністративного стягнення в межах належної адміністративної процедури, що визначена ст. 268, 279-280 КУпАП.

При цьому, на переконання суду, новий розгляд справи сприятиме як відновленню порушених прав позивача під час попереднього розгляду справи щодо нього, а уповноважена особа матиме можливість всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, в тому числі доводи позивача (особи, яка притягується до адміністративної відповідальності).

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги те, що постанова № 273/2в ЛРТЦК за справою про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2024 року винесена неуповноваженою на те особою, суд доходить переконання про необхідність задоволення позову частково та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП і направлення справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 5, 19, 241-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову № 273/2в ЛРТЦК за справою про адміністративне правопорушення від 26 листопада 2024 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП скасувати і надіслати справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Головуючий суддя І. Т. Гармай