Справа № ЗП/620/2/25
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
09 січня 2025 року Чернігів Провадження № ЗП/620/2/25
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Ткаченко О.Є., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,
08.01.2024 до подання позовної заяви до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо переміщення його до іншого місця служби до набрання законної сили рішенням суду у справі за подальшим позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним діяння суб`єкта владних повноважень та зобов`язання утриматись від вчинення дій.
Заява обґрунтована тим, що відповідно до письмової згоди №53/3927 від 05.10.2024 у військовій частині НОМЕР_2 була позитивно розглянута кандидатура ОСОБА_1 щодо призначення його на вакантну посаду водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення батальйону безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з чим заявник подав рапорт на переміщення до безпосереднього командира від 05.10.2024, проте рапорт не був розглянутий, термін письмової згоди сплив, отримавши повторно рекомендаційний лист про позитивний розгляд його кандидатури для зайняття вакантної посади у військовій частині НОМЕР_2 від 25.11.2024, подав рапорт повторно про переміщення до військової частини НОМЕР_2 , 29.11.2024 погоджено рапорт на переміщення. Проте 01.12.2024 дізнався, що його переводять в іншу частину, у зв`язку з чим заявник буде оскаржувати дії щодо переміщення його до іншого місця служби в суді. Забезпечення позову сприятиме збереженню існуючого становища прав та обов`язків позивача до розгляду справи по суті.
Вирішуючи вказану заяву по суті, суд зважає на таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Отже, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
У розумінні наведеної норми закону, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд зазначає про таке.
Інститут забезпечення позову за своєю сутністю та з урахуванням європейського досвіду є інститутом попереднього судового захисту порушеного права.
Існування інституту забезпечення позову, обумовлено потребою в ефективному юридичному захисті прав та інтересів людини. Ефективне використання інституту забезпечення позову унеможливить порушення права людини, яке на думку останньої є порушеним.
Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.
Суд зазначає, що забезпечення позову - це елемент права на судовий захист, що спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права (попередній судовий захист).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Так, частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
На цій стадії процесу суд не констатує факт порушення права, однак забезпечує можливість виконання рішення суду, яке може бути прийнято на користь позивача.
Суд зауважує, що переведення ОСОБА_1 до іншої частини до вирішення питання про законність та обґрунтованість такого переведення, фактично унеможливить реалізацію його права на переміщення до військової частини НОМЕР_2 , погоджене у встановленому порядку, може призвести до істотних складнощів та неефективності поновлення порушених прав, за захистом яких ОСОБА_1 планує звернутися з позовом до суду.
При розгляді поданої заяви суд враховує інтерес заінтересованої особи, якою в даному випадку є військова частина НОМЕР_2 , яка подаючи до начальника Кадрового центру Збройних Сил України рекомендаційний лист від 25.11.2024 №53/4711 про позитивний розгляд кандидатури солдата ОСОБА_1 на призначення на вакантну водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення І батальйону безпілотних авіаційних комплексів посаду у військовій частині НОМЕР_2 , мала правомірні очікування, що після погодження 25.11.2024 ID рапорта НОМЕР_3 в Порталі Армія+, номер в СЕДО (системі електронного документообігу) 4959/рп, солдат ОСОБА_1 буде переведений до вказаної військової частини для подальшого проходження військової служби та виконання ним обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини у воєнний час.
Таким чином, у даній справі наявна необхідність у забезпечені позову, з метою надати позивачеві тимчасову правову охорону його права, за захистом якого він звернувся до суду.
Отже, заявником підтверджено, що у разі переведення його до іншої військової частини, окрім військової частини НОМЕР_2 , існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до вирішення питання про правомірність такого переведення, а також це значно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів, а також виходячи із принципів справедливості та гуманізму, суд доходить висновку, що заявлене клопотання про забезпечення позову належить задовольнити.
Керуючись статтями 150, 151 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Заборонити військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 до іншого місця служби, окрім військової частини НОМЕР_2 , до набрання законної сили рішенням суду у справі за подальшим позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання утриматись від вчинення дій.
Попередити ОСОБА_1 про необхідність подання до суду відповідної позовної заяви протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і підлягає негайному виконанню на підставі частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 09 січня 2025 року

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО