Справа № 580/10170/24
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року справа № 580/10170/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Енерджі» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Енерджі» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 31.07.2024 №.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в процесі господарської діяльності товариство використовує зареєстрований, опломбований та запрограмований реєстратор розрахункових операцій, жодних порушень в його роботі в ході перевірки не встановлено; приймання, транспортування, зберігання, відпуск та облік нафтопродуктів в товаристві здійснюється з дотриманням вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України 20.05.2008 № 281/171/578/155. Жодних порушень вимог інструкції щодо обліку нафтопродуктів на АЗС перевіряючими не встановлено та в акті перевірки не відображено; службовими особами Відповідача під час перевірки не виявлено та не задокументовано фактів проведення відпуску нафтопродуктів без застосування реєстратора розрахункових операцій або ж проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості товару; сам факт наявності облікованої недостачі нафтопродуктів не може автоматично свідчити про не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, оскільки може бути наслідком інших обставин. При цьому обставини виникнення облікованої недостачі, механізм її виникнення, період виникнення відповідачем не встановлено та відповідно в Акті перевірки не відображено.

Штрафна санкція накладається лише у випадку здійснення реалізації товару, чого в ході перевірки не встановлено. Отже, сама по собі розбіжність між показниками РРО (х-звіту) (обліковими залишками та фактичними залишками в резервуарах за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Документальні докази здійснення позивачем розрахункової операції та непроведення її через РРО в матеріалах перевірки та у матеріалах справи відсутні.

На підставі наведеного позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує повністю. Позиція відповідача зводиться до того, що перевіряючими складено акт зняття залишків товарних запасів на торговельному об`єкті (в складських приміщеннях) від 20.02.2024, до опису якого включені товарно-матеріальні цінності, які станом на 15 год. 32 хв. 20.02.2024 зберігались/реалізовувались платником за місцем фактичного здійснення діяльності, зокрема паливно-мастильні матеріали (згідно даних показників рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі), на загальну суму вартості за цінами реалізації - 2 334 827,24 грн., а саме: бензин А-95 - 15 941 л., за ціною 48,99 грн/л.; бензин А-92 - 15 181 л., за ціною 48,49 грн/л.; дизельне паливо - 16 424 л., за ціною 49,79 грн/л.;

Крім того, згідно даних Х-звіту залишки бензину А-95 склали - 17 969,92 л.; бензин А-92 - 15 720,03 л.; дизельне паливо - 16 815,61 л.

За результатами перевіркою встановлена реалізація платником бензину А-95 та непроведения даних розрахункових операції на повну суму покупки через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи РРО без створення у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій у загальній кількості, з урахуванням граничної відносної похибки вимірювань ± 0,8 % визначеною Інструкцією №281, - 1 900 л., за ціною 48,99 грн/л., на загальну суму вартості товарів - 93 081,00 грн.; бензину А-92 -417 л:, за ціною 48,49 грн/л., на загальну суму вартості товарів - 20 220,3 грн.; дизельне паливо - 260 л., за ціною 49,79 грн/л., на загальну суму вартості товарів - 12 945,4 грн.

Відповідач зазначив, що за результатами проведеної перевірки за не проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, та відповідно не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, застосовано штрафні санкції на суму 126246,7 грн., тому складене податкове повідомлення-рішення від 31.07.2024 №, на суму 126246,7 грн. є правомірним.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами податкового органу та наполягав на задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд зазначає наступне.

На підставі пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8 - 20.1.11 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст.75, пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) (далі -Кодекс), відповідно до наказу Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - ГУ ДПС) від 20.02.2024 №384-п та направлень виданих Головним управлінням ДПС у Черкаській області заступнику начальника відділу Артему Сотуленку та головному державному інспектору Ігору Гайдаю, з метою контролю за дотриманням вимог законодавства питань обліку товарних запасів, відображення обов`язкових реквізитів в розрахункових документах та фіскальних звітах, наявності документів, що підтверджують походження товарів, регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в період з 20.02.2024 проведена фактична перевірка ТОВ «СТАНДАРТ-ЕНЕРДЖІ» (код за ) (далі - Платник) за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, м. Золотоноша, вул. Шевченка, буд. 10, за період діяльності з 10.12.2021.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 01.03.2024 №2121/23-00-07-07-01/44639876, яким зафіксовано порушення п. 1, 2, 11 ст. 3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 року «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС у Черкаській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2024 яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 126945,40 грн.

Рішенням ДПС України №19473/6/99-00-06-03-02-06 від 26.06.2024 вказане податкове повідомлення-рішення скасовано в частині застосування штрафних санкцій в сумі 698,70 грн.

У зв`язку із частковим скасуванням рішення про застосування штрафних санкцій відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 31.07.2024 № яким до позивача застосовано штрафну санкцію в сумі 126246,70 грн.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, оскільки не погоджується із рішенням контролюючого органу.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

З огляду на позицію відповідача, платником податків не надано до перевірки документальні підтвердження причини нестачі пального (крадіжка, знищення списання, тощо), що свідчить про вибуття таких запасів з місця продажу шляхом їх реалізації без застосування реєстратора розрахункових операцій, що є порушенням вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95/ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР).

У цьому контексті суд вважає за необхідне зазначити, що правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регулюються Законом №265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (далі Закон №265/95-ВР, у редакції чинній на час винесення оскаржуваного ППР).

Згідно пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95/ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Відповідальність за порушення вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єктами господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), встановлена статтею 17 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) за кожне наступне вчинене порушення;

Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2)проведення розрахункової операції через РРО, однак на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Отже, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.

Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 02.02.2023 року у справі №500/6845/21).

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 року, №891, для належного функціонування витратоміра-лічильника необхідно використання електронних засобів зв`язку.

Водночас, відповідач під час перевірки вказані обставини залишив поза увагою.

Суд звертає увагу на те, що з урахуванням специфіки провадження діяльності з роздрібної торгівлі нафтопродуктами та з метою встановлення єдиного порядку організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція № 281/171/578/155).

Інструкція № 281/171/578/155 містить наступні положення щодо діяльності з роздрібної торгівлі нафтопродуктами:

Рівень нафти, нафтопродукту та підтоварної води або льоду в резервуарах має вимірюватись металевими рулетками з вантажем, метроштоками, стаціонарними рівнемірами або іншими засобами вимірювання, допущеними до застосування Держспоживстандартом України. Границі допустимої похибки вимірювання рівня світлих нафтопродуктів та підтоварної води не повинні перевищувати +- 2 мм, нафти та газового конденсату - +- 4 мм, мазуту - +- 5 мм, інших нафтопродуктів - +- 2 мм.

Відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою № 16-НП (додаток 16).

Кількість відпущеного нафтопродукту фіксується у відомості, яка ведеться безпосередньо на АЗС, що підтверджується підписами оператора АЗС та водія.

Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП.

Відпуск нафтопродуктів за платіжними картками відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП.

На АЗС здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів.

Кількісний облік нафтопродуктів на АЗС здійснюється за формою змінного звіту АЗС N 17-НП.

Для оперативного контролювання за наявністю нафти і нафтопродуктів у резервуарах, з яких здійснювався відпуск нафтопродуктів, матеріально відповідальні особи повинні здійснювати вимірювання кількості нафтопродуктів щодоби, у інших резервуарах - за встановленим на підприємстві порядком.

Якщо в результаті перевірки між обліковим залишком і фактичним залишком нафти і нафтопродуктів виявлені розбіжності, які перевищують норми природних втрат (v0040400-86) та границі відносної похибки вимірювання, матеріально відповідальна особа повинна письмово повідомити про це керівника підприємства для прийняття рішення з визначення причин розбіжності. У разі потреби керівник підприємства своїм розпорядженням призначає вибіркову інвентаризацію.

Записи в товарній книзі кількісного руху нафти і нафтопродуктів здійснюють за марками і видами матеріально відповідальні особи: під час приймання на підставі приймального акта або ТТН; під час відпуску - на підставі реєстрів відпуску за добу.

Залишок нафти та нафтопродуктів обчислюється після кожного запису в товарній книзі.

Матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою №17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий залишається у матеріально відповідальної особи.

Суд зазначає, що спірним у цій частині спору є не реалізація позивачем товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а вибуття товарних запасів (палива) з місця продажу шляхом їх реалізації без застосування реєстратора розрахункових операцій.

В постановах від 12.03.2020 року у справі № 823/1917/16, від 25.05.2022 у справі №1.380.2019.004011 Верховний Суд наголошує про те, що при проведенні обрахунку штрафної санкції слід відштовхуватися від фактичного обсягу необлікованого товару. Разом з тим, єдиним можливим способом перевірки наявності необлікованих нафтопродуктів є співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №16-НП та №17-НП та даних РРО із фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах, тобто визначення різниці між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів.

Як встановлено з матеріалів справи, питання надходження та реалізації на АЗС пального посадовими особами податкового органу у ході проведення фактичної перевірки не досліджувалось (зокрема записів в товарній книзі кількісного руху нафти і нафтопродуктів). Зокрема, ні до акту перевірки, ні до матеріалів справи відповідачем не було долучено належних та допустимих доказів здійснення реалізації пального позивачем у зазначений в період без застосування реєстратора розрахункових операцій, шляхом зазначення чіткої суми продажу, кількості літрів на конкретну дату.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що встановлені фактичною перевіркою порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95/ВР, не знайшли свого підтвердження належними до допустимий доказами, адже фактично висновки контролюючого органу щодо визначеної ним кількості нестачі палива сформовані на співставленні інформації щодо кількості літрів пального в залишках, зазначених в денних звітах (Х-звіту) та даних рівномірів-лічильників.

Вказані обставини свідчать про безпідставність притягнення позивача до відповідальності, передбаченої пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків перевірки і відповідно про протиправність оскарженого податкового повідомлення-рішення, яким за порушення п.1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95/ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» на позивача накладено штрафні (фінансові) санкції.

З огляду на викладене, суд вважає неправомірним застосування до позивача відповідальності згідно податкового повідомлення-рішення від 31.07.2024 №, що є підставою для його скасування.

Щодо решти доводів сторін суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та норм чинного законодавства суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 31.07.2024 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт-Енерджі» (вул. Святотроїцька, буд. 55А, м. Черкаси, Черкаська обл., 18001, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО