Справа № 300/5454/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5454/24 пров. № А/857/26064/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Матуляк Я.П. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/5454/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №39 від 11.06.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на пенсію за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру»:

стаж роботи на посадах провідного та головного контролера ревізора Контрольно ревізійного відділу в Верховинському районі з 26.09.1994 по 04.01.1999

стаж роботи на посаді юриста секретаріату Верховинської райдержадміністрації у період з 05.01.1999 по 01.09.1999 та у період з 30.06.2001 по 22.04.2002

військову службу у період з 02.07.1990 по 22.10.1990;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з 02.06.2024 пенсію за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням наявного на день звернення стажу роботи за вислугу років більше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів більше 15 років, з розрахунку 60% від суми складових заробітної плати, зазначених в Довідках Офісу Генерального прокурора Nє 21-36зп від 22.02.2024 «Про складові заробітної плати/грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років)» та № 21-36зп від 22.02.2024 «Про складові заробітної плати (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверенням за пенсією» та направити електронну пенсійну справу ОСОБА_1 з прийнятим рішенням до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві для здійснення виплати призначеної пенсії за вислугу років.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що рішенням від 11.06.2024 за № 39 відповідач протиправно відмовив йому в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з підстав відсутності необхідного стажу роботи за вислугу років: страховий стаж становить 32 роки 4 місяці 4 дні; стаж роботи за вислугу років становить 22 роки 1 місяць 11 днів. Приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем не враховано до загального страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990 у зв`язку з неповним відображенням дати призову на військову службу (відсутнє число), потребує уточнення довідкою. Крім того, до стажу за вислугу років не враховано період роботи позивача з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області та з 05.01.1999 по 01.09.1999 і з 30.06.2001 по 22.04.2002 у Верховинській райдержадміністрації з підстав відсутності юридичної освіти під час роботи. На думку позивача, наведені обґрунтування в оскаржуваному рішенні є надуманими та такими, що не відповідають нормам законодавства, яке діяло як на момент його роботи у вказаних установах, так і на момент звернення із заявою про призначення пенсії. Позивач зазначає, що дана відмова відповідача є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам законодавства.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11.06.2024 за № 39. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській призначити з 02.06.2024 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру», зарахувавши при цьому до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990, період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989 та до стажу роботи за вислугу років період роботи з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що загальна вислуга років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», на час його звернення до відповідача є достатньою для призначення пенсії за вислугу років, тому що складає більше ніж 25 років. Оскільки, посади і органи, час роботи, в яких зараховується до стажу державної служби, визначено «Порядком обчислення стажу державної служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 ( чинним на час періоду роботи позивача), крім того вимога до осіб, які займають посади державних службовців, щодо наявності в них вищої освіти, в тому числі юридичної освіти, настала лише з 01.09.1999, тобто після затвердження Наказом Головного управління державної служби України № 65 від 01.09.1999.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 02.06.2024 позивач звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

В зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 11.06.2024 року за № 39 (а.с.35-37).

Підставою для відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» зазначено відсутність необхідного стажу роботи за вислугу років: страховий стаж становить 32 роки 4 місяці 4 дні; стаж роботи за вислугу років становить 22 роки 1 місяць 11 днів, при необхідних 25 років. Оскаржуваним рішенням відповідачем не враховано до загального страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990 у зв`язку з неповним відображенням дати призову на військову службу (відсутнє число), потребує уточнення довідкою та період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989 у зв`язку з відсутністю у записі про звільнення номеру та дати наказу. Крім того до стажу за вислугу років не враховано період роботи позивача з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області, з підстав відсутності юридичної освіти під час роботи.

Вважаючи таку відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі Закон №1697-VII).

Положеннями ст.86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

За змістом ч.1 ст.86 Закону №1697-VII прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах і прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років). До стажу роботи, що дає право на одержання пенсії за вислугою років прокурорам, слідчим органів прокуратури, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Відповідно до ч.2 ст.86 Закону №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з ч.6 ст.86 Закону №1697-VII до вислуги років, яка дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Таким чином, норми ч.6 ст.86 Закону №1697-VІІ передбачають зарахування до стажу часу роботи особи на посадах державних службовців за наявністю у особи вищої юридичної освіти.

За змістом ч.8 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку з скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

За частиною 13 статті 86 Закону №1697-VII, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Таким чином, необхідною умовою для призначення пенсії за вислуги років є наявність на день звернення необхідного стажу роботи, що зараховується до вислуги років у розмірі 25 років, з якого обов`язкова наявність стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років, до якого, зокрема, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

При цьому норма частини 6 ст. 86 Закону № 1697 дає підстави для висновку, що умовою зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог у вигляді вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти. Тобто, час роботи на посадах державних службовців, які займають особи без вищої юридичної освіти, не може бути зарахованим до вказаної вислуги років.

Так, спірним у межах доводів апеляційної скарги є те, що до стажу за вислугу років не враховується період роботи позивача з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області з підстав відсутності юридичної освіти під час роботи.

Як слідує з матеріалами справи, що згідно запису в трудовій книжці, позивач 26.09.1994 прийняв присягу державного службовця (а.с.43).

З 26.09.1994 по 04.01.1999 позивач працював у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області.

Однак ОСОБА_1 отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста лише 30.06.2001 згідно диплома спеціаліста НОМЕР_2 (а.с.61-64).

Як згадувалось вище, що передумовою для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697 є наявність на день звернення необхідного стажу роботи, що зараховується до вислуги років у розмірі 25 років, з якого обов`язкова наявність стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років, до якого, зокрема, зараховується час роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Враховуючи те, що позивач працював на посаді державного службовця у період з 26.09.1994 по 04.01.1999, але не мав вищої юридичної освіти, то відповідач, зробив вірний висновок про відмову позивачу зарахувати такий стаж роботи до вислуги років, відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону №1697 та відмовив у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років на час його звернення з такою заявою.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 464/7474/16-а.

Також, у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 (справа № 344/11838/14-а) викладена правова позиція, відповідно до якої до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, не може зараховуватися трудова діяльність на посаді державного службовця, кваліфікаційні умови якої (посади) не вимагали від особи, яка її обіймала, вищої юридичної освіти, а особа, яка фактично її обіймала, такої освіти не мала; чи коли через якийсь час на підставі нормативного регулювання такі умови до згаданої посади були запроваджені, а особа, яка продовжувала її обіймати, здобула вищу юридичну освіту; або містить такі умови, але особа, яка обіймала посаду державного службовця, не мала відповідної освіти чи мала спеціальну, гуманітарну чи іншу вищу освіту, але не юридичну, тощо.

Таким чином, враховуючи висновки Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково врахував стаж роботи позивача в контрольно-ревізійному управлінні до необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років та не вірно зазначивши, що вимога стосовно обов`язковості вищої освіти на час роботи з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області, на позивача не поширювалась, оскільки така вимога настала лише з 01.09.1999, тобто після затвердження Наказом Головного управління державної служби України № 65 від 01.09.1999.

Разом з цим, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990 та період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач саме з 02.07.1990 прибув до військової частини для проходження військової служби та призначений курсантом, що підтверджується записом в обліково-послужній картці до військового квитка.(а.с.66-69).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач міг встановити факт проходження позивачем військової служби у спірному періоді, враховуючи дані, що зазначені в обліково-послужній картці до військового квитка.

Щодо тверджень відповідача про відсутність підстав для зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивача в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989 у зв`язку з відсутністю у записі про звільнення номеру та дати наказу, то суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» за №301 від 27.04.1993 передбачена відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що орган пенсійного фонду має усі правові підстави для того, щоб самостійно витребовувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, проведення перевірки, зустрічної перевірки для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Разом з цим, у спірних правовідносинах пенсійним органом не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів у трудовій книжці.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача вказаного періоду роботи у Красноілівському споживчому товаристві є протиправною.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11.06.2024 за № 39 та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990, період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989.

Щодо позовної вимоги про призначення з 02.06.2024 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» то колегія суддів вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог і зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 02.06.2024 з врахуванням обставин встановлених під час судового розгляду справи.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про задоволення позову повністю.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., а тому судові витрати підлягають до відшкодування пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі № 300/5454/24 скасувати на прийняти нове рішення яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11 червня 2024 року за № 39.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Луганській області зарахувати до страхового стажу період проходження строкової військової служби ОСОБА_1 з 02 липня 1990 року по 22 жовтня 1990 року та період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17 липня 1989 року по 23 вересня 1989 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 червня 2024 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар