Справа № 130/3490/24
Суддя: Шепель К. А.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області,

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом адвоката Кучер Марини Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 9133 від 26 листопада 2024 року за частиною третьою статті 210 КУпАП, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кучер М.М. звертається до суду з цим позовом, в якому просить скасувати постанову № 9133 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП від 26 листопада 2024 року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Справу відносно ОСОБА_1 закрити та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 18 листопада 2024 року ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де відносно нього офіцером ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За змістом протоколу порушення полягає у тому, що 27 вересня 2024 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено рекомендованим листом повістку про виклик ОСОБА_1 на 11-00 год 20 жовтня 2024 року для уточнення персональних даних, проходження медичного огляду і визначення призначення на воєнний час за адресою: АДРЕСА_1 . Однак поштове відправлення не було вручено і повернуто відправнику, так як адресат відсутній за вказаною адресою. При складанні протоколу було зроблено висновок, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про виклик, однак у визначений термін до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув та не надав доказів поважності причини неявки, чим допустив порушення частини третьої статті 17 Закону України «Про оборону України». За результатами розгляду справи постановою № 9133 від 26 листопада 2024 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. З зазначеним позивач не погоджується, оскільки вважає, що порушення з його боку немає, він жодного повідомлення про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 від поштового оператора не отримував і не повинен нести відповідальність. Крім того, у постанові зазначено, що повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 була направлена не за адресою проживання позивача АДРЕСА_2 , а лише до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість правильна адреса його місця проживання та реєстрації вказана у його паспорті, у державній базі «Резерв +», де містяться актуальні дані. Та станом на дату складання протоколу відповідач володів інформацією про його дійсне місце проживання. Однак, службові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , не бажаючи визнати свої помилки щодо спрямування повістки за неіснуючою адресою, вдались до незаконного притягнення позивача до відповідальності. Крім того зауважив, що працівник пошти, якому було доручено доставлення сповіщення до місця проживання позивача, зробив хибну відмітку про відсутність його за місцем проживання та повернув поштове відправлення відправнику. Саме тому позивач вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно та просить визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та закрити провадження по даній справі.

У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача та вважає, що під час розгляду справи відповідачем порушено вимоги статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Станом на дату розгляду справи відповідачу було відомо правильну адресу місця проживання, і відповідач повинен був визнати відсутність у діях позивача складу правопорушення та стягнення не накладати.

Позиція відповідача

Представник відповідача - тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 - надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію обгрунтовує тим, що 27 вересня 2024 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено рекомендованим листом повістку, яка була сформована автоматично системою ЄДРВП, про виклик на 11-00 год 20 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення персональних даних, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, визначення призначення на воєнний час громадянину ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Проте поштове відправлення вручено не було та повернуто до відправника, так як адресат був відсутній за вказаною адресою. Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, у визначений в повістці термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджуючих документів із зазначенням поважних причин неявки не надав. А тому вчинив порушення частини третьої статті 17 Закону України «Про оборону України», частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У зв`язку з чим посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 на громадянина ОСОБА_1 було подано звернення до Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області з метою доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 18 листопада 2024 року працівниками Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області громадянина ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. На твердження позивача, що поштове відправлення з повісткою було направлено за неповною адресою, зазначає, що позивач перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних та відповідно до інформації, яка міститься в ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач проживає саме за адресою: АДРЕСА_1 , саме таку адресу позивач раніше повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_3 . Неявка за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 в особливий період є порушення законодавства, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу від однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правову допомогу є необгрунтованим та значно завищеним, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача наполягає, що оскаржувана постанова від 26 листопада № 9133 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 винесена згідно з нормами чинного законодавства.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Справа надійшла до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 5 грудня 2024 року (а.с. 1).

Ухвалою суду від 9 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали відзив на позовну заяву, а також встановлено позивачу строк п`ять днів для подання відповіді на відзив, відповідачу - строк п`ять днів для надання заперечень (а.с. 18).

Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачу за адресою, що вказана в позові (а.с. 19).

Відзив на позовну заяву від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов до суду 18 грудня 2024 року (а.с. 21-27).

Відповідь на відзив надійшла до суду 23 грудня 2024 року (а.с. 28).

Заперечення на відповідь на відзив надійшла до суду 30 грудня 2024 року (а.с. 29-32).

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги КАС України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

З досліджених судом письмових доказів, встановлено, що відповідно до копії проколу про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП від 18 листопада 2024 року, складеного офіцером відділення обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенантом ОСОБА_3 , 27 вересня 2024 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 було направлено рекомендованим листом (поштовим відправленням) повістку про виклик на 11-00 год 20 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянину ОСОБА_1 для уточнення персональних даних, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, визначення призначення на воєнний час (особливий період), за адресою: АДРЕСА_1 . Але поштове відправлення з повісткою не було вручено і повернуто до відправника, так як адресат був відсутній за вказаною адресою. Таким чином громадянин ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 так, як передбачено пунктом 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМ України № 560 від 16 травня 2024 року, проте, у визначений в повісті термін не прибув, підтверджуючих документів із зазначенням поважних причин неявки до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надав. Таким чином, ОСОБА_1 порушив частину третю статті 17 Закону України « Про оборону України», частину першу статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В зв`язку з чим посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 на громадянина ОСОБА_1 було подано звернення до Жмеринського ГУНП у Вінницькій області, з метою доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 18 листопада 2024 року близько 15-00 год працівниками Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області громадянина ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Тобто, ОСОБА_1 своїми діями вчинив правопорушення передбачене частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В графі "пояснення і зауваження щодо змісту протоколу", які додаються до протоколу особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 власноручно зазначено: «Я, ОСОБА_1 повідомляю про те, що жодного повідомлення або повістки не отримував на власне ім`я, також поштою повістка мені не надходила, Укрпошта мене не повідомляла про даний лист, який мені надали у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому вважаю недоцільним складання протоколу за статтею 210-1 відносно мене так, як я не був повідомлений належним чином про направлення повістки» (а.с.9-10).

Постановою, винесеною тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 9133 від 26 листопада 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с. 11-12).

Відповідно до скріншоту мобільного застусунку Міністерства оборони України для військовозобов`язаних « ІНФОРМАЦІЯ_4 », сформованого 7 листопада 2024 року, ОСОБА_1 військовозобов`язаний, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , звання солдат, ВОС 956647, номер в реєстрі Оберіг 4, адреса проживання: АДРЕСА_2 , дата уточнення даних 7 листопада 2024 року (а.с. 13).

Відповідно до відповіді на адвокатський запит, КП «Жмеринкакомунсервіс» 5 грудня 2024 року № 211 надало відповідь, що будинок АДРЕСА_1 є багатоповерховим та багатоквартирним (101 квартира) та має шість під`їздів (а.с. 14).

Згідно з копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17 грудня 2024 року № 9817, громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до наявної інформації ЄДРПВР «Оберіг» вказана адреса місця реєстрації (проживання) : АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Оцінюючи вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 90 КАС України, суд згідно з положеннями статей 73, 74, 75, 76 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі статтею 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із частиною другою статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 513/899/16-а.

Згідно з частиною першою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті - за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»(в редакції, чинній з 18 травня 2024 року згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ) під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 частини ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-ІХ 1), під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Встановлено, що відповідно до скріншоту мобільного застусунку Міністерства оборони України для військовозобов`язаних « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання : АДРЕСА_2 , дата уточнення даних 7 листопада 2024 року (а.с. 13).

У вказаному реєстрі відсутні відомості щодо обліку ОСОБА_1 , як порушника військового обліку. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідач володіє щодо останнього вичерпними обліковими даними та актуальную адресою проживання.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права.

Стандарти, встановлені Конвенцією для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року).

Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень, зокрема, критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти росії» від 30 травня 2013 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Обов`язок щодо належного складення протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладений на суд.

Суд зауважує, що норма статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення є бланкетною, та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Разом з тим, посилання на норму Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», який встановлює перелік персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, як у Протоколі про адміністративне правопорушення, так і в оскаржуваній Постанові відсутні, не в повному обсязі викладено суть (об`єктивну сторону) адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що не відповідає наведеним вище вимогам.

З огляду на вимоги пункту 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено, що поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Таким чином, викладене представником відповідача твердження у відзиві про відсутність у ОСОБА_1 поважної причини неприбуття у строк, визначений у повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 є помилковим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки докази про належне його повідомлення повісткою поштовим зв`язком відповідачем не можна вважати належним підтвердженням сповіщення про виклик до ОСОБА_1 в розумінні пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року. Крім того, відповідач не перевірив дотримання поштовим відділенням вимог законодавства про вручення рекомендованого листа чи повідомлення про його надходження.

Також, 7 листопада 2024 року ОСОБА_1 уточнив свої облікові дані, що підтверджується військово-обліковим документом «Резерв +» та на дату складання протоколу 18 листопада 2024 року та постанови 26 листопада 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 володів актуальною інформацією щодо адреси проживання ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до примітки до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положення статей 210,210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

З наявних матеріалів справи та наданих відповідачем копій документів не вбачається, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей щодо ОСОБА_1 в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.

Отже, відповідачем не доведено наявності передбачених законом умов, за яких ОСОБА_1 міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у розумінні примітки до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Разом з тим, відповідачем не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем і не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Висновки суду

Таким чином, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом перевірено та встановлено, що в даному випадку відповідач прийняв оскаржувану постанову на підставі та у межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такої постанови; небезсторонньо (упереджено); недобросовісно; нерозсудливо; без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови та достатність підстав для їх задоволення та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 березня 2020 року, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, таким чином, позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 605,60 гривні.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу, в розмірі 5000 грн. Враховуючи, що позивачем на виконання вимог статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України додано договір про надання правової допомоги (а.с.15), квитанцію про оплату послуг на суму 5000 грн (а.с. 16), яка є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову і позивачем сплачено судовий збір при подачі позовної заяви (а.с.4), то сума судового збору в розмірі 605,60 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн мають бути йому компенсовані за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 19, 62 Конституції України, статтями 6, 73-77, 90, 242-245, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 7, 9, 210, 245, 251, 252, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

у х в а л и в :

Адміністративний позов Кучер Марини Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 9133 від 26 листопада 2024 року за частиною третьою статті 210 КУпАП - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 9133 від 26 листопада 2024 року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5605 (п`ять тисяч шістсот п`ять) грн 60 коп, які складаються з судового збору в сумі 605,60 грн та витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляція до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ