Справа № 580/11239/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року справа № 580/11239/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області № 123 від 16.08.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаської області поновити виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 30.07.2024;

- допустити негайне виконання судового рішення про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що у 2006 році позивач вийшов на пенсію за вислугою років, у зв`язку з чим територіальним підрозділом Пенсійного фонду України було призначено пенсію довічно, та видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 29.07.2008 серії НОМЕР_2 . Станом на 2014 рік позивач перебував на обліку в територіальному підрозділі управлінні Пенсійного фонду України у м. Севастополь Автономної Республіки Крим, де і отримував призначену пенсію відповідно до законодавства України.

До подій з окупації російською федерацією АР Крим призначена позивачу пенсія сплачувалась органами Пенсійного фонду належним чином і у встановленому порядку, що свідчить про належне виконання своїх зобов`язань органами пенсійного фонду та визнання статусу позивача як пенсіонера та її права на отримання пенсійного забезпечення. Однак, з квітня 2014 року територіальними органами Пенсійного фонду України було припинено нарахування та виплату пенсійного забезпечення позивачу, з невстановлених підстав.

Невдовзі після початку окупації АР Крим позивач вибув з м. Севастополь та переїхав на постійне проживання до м. Одеси, а у вересні 2014 році зареєструвався як внутрішньо-переміщена особа. У 2021 році позивач змінив місце реєстрації та переїхав до м. Кам`янки, Черкаської області, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади № 2023/008897107 від 01.11.2023. Однак, попри зміну місця проживання, реєстрацію, органами Пенсійного фонду України самостійно не було поновлено нарахування та виплату пенсії позивачу, а також не взято його на облік як отримувача пенсії на підконтрольній Україні території.

30 липня 2024 року позивач, як громадянин України та внутрішньо переміщена особа, яка офіційно зареєстрована та постійно проживає у м. Кам`янка, повторно звернувся за місцем свого проживання до ГУ ПФУ в Черкаській області із письмовою заявою про поновлення виплати пенсії за вислугою років, яку було прийнято до розгляду, однак в подальшому відмовлено у поновленні пенсії рішенням № 123 від 16.08.2024р.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 123 від 16.08.2024 позивачу було повідомлено, що для поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання необхідні документи, на підставі яких було призначено пенсію та які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. А, враховуючи, що попереднім місцем проживання позивача є Автономна Республіка Крим, яка на даний час належить до тимчасово окупованої території, в Головному управлінні в період дії правового режиму воєнного стану відсутні повноваження отримати необхідні для поновлення виплати пенсії документи. Позивач вважає, що дана позиція пенсійного органу не ґрунтується на положеннях Закону та суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи з органу Пенсійного фонду за попереднім місцем проживання покладається саме на пенсійний орган, а неможливість останнього направити запит про витребування пенсійної справи, або зібрати необхідні відомості іншим чином не може слугувати підставою для відмови у поновленні пенсії позивачу.

Ухвалою від 09.12.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.12.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що на даний час в органів Пенсійного фонду України в період дії правового режиму воєнного стану відсутні повноваження отримувати необхідні для поновлення виплат пенсії документів з тимчасово окупованих територій, і інформації про отримання пенсії за законодавством України. Головне управління не може надіслати до компетентного органу відповідний запит та отримати підтвердження припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації у зв`язку тимчасовим припиненням приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації. Головне управління не може здійснювати поновлення пенсії без заяви про поновлення пенсії, ідентифікації особи та можливості здійснювати виплату пенсії на конкретний банківський рахунок.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 09.07.2018.

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.07.2008 (а.с. 44) позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-XII.

До тимчасової окупації Криму та м. Севастополя та проведення незаконного референдуму щодо статусу півострова перебував на обліку та отримував пенсію у м. Севастополь, АР Крим.

У 2014 року виплату пенсії йому було припинено.

З вересня 2014 позивач проживає на підконтрольній Україні території, 28.11.2014 взятий на облік як ВПО згідно довідки від 28.11.2024 (а.с. 32) та фактично проживав у АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, з 10.02.2021 позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

30.07.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсії за вислугу років, за наслідками розгляду якої відповідач прийняв рішення № 123 від 16.08.2024 про відмову у поновленні виплати пенсії у зв`язку із відсутністю необхідних документів, на підставі яких було призначено пенсію та які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Зазначено також, що попереднім місцем проживання позивача є Автономна Республіка Крим, яка на даний час належить до тимчасово окупованої території, в Головному управлінні в період дії правового режиму воєнного стану відсутні повноваження отримати необхідні для поновлення виплати пенсії документи.

Рішення відповідача позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII (далі Закон № 2262).

Статтею 1 Закону № 2262 передбачено право громадян України на отримання довічної пенсії за вислугу років.

Умови пенсійного забезпечення визначені ст. 2 Закону № 2262, відповідно до якої пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Пенсіонерам із числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняття за контрактом на військову службу чи службу цивільного захисту, в тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби таких осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде меншим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Зазначений у частині третій цієї статті порядок збереження, нарахування та виплати пенсій поширюється на пенсіонерів з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, прийнятих на службу на посади поліцейських до підрозділів поліції особливого призначення.

Аналіз вказаної статті вказує на те, що припинення виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років може мати місце лише у зв`язку із проходженням особою військової служби і лише на період такого проходження.

Суд врахував, що матеріали справи не містять доказів проходження позивачем військової служби у період після призначення пенсії за вислугу років.

Крім того, підстави для припинення виплати пенсії визначені у частині першій статті 49 Закону № 1058 (у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), а саме: виплата пенсії припиняється, за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати (ч. 2 ст. 49 Закону № 1058).

Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 у справі № 243/5451/17 зазначив, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Аналіз положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування свідчить, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Суд встановив, що спірне рішення та відзив на позов відповідача не містять посилань про наявність підстав, визначених статтею 49 Закону № 1058 чи ст. 2 Закону № 2262-ХІІ для припинення позивачу виплати пенсії.

Таким чином відмовивши у поновленні позивачу пенсії, за відсутності передбачених законами України підстав для її припинення, відповідач порушив право останнього на її отримання.

У свою чергу, не встановлення причин припинення виплати пенсії, як на обставину, з якою відповідач пов`язує відсутність права на поновлення пенсії позивача, на переконання суду не може слугувати обґрунтованою та достатньою підставою для відмови у поновленні виплати пенсії позивача, оскільки у спірних правовідносинах саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок із нарахування та виплати пенсії, відтак і про підстави припинення її виплати органам Пенсійного фонду має бути відомо.

Суд врахував, що ухвалою від 11.12.2024 суд витребував у Пенсійного фонду України докази, зокрема, копію рішення (чи іншого розпорядчого акту), яким припинено позивачу нарахування та виплату пенсії за вислугу років. Натомість, станом на час розгляду справи, витребуване рішення Пенсійний фонд України не надав.

Відповідно до змісту п. п. 3, 11 Розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі Порядок № 3-1), заява про поновлення пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Днем звернення за поновленням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІ Порядку № 3-1 поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Аналіз вказаних приписів Порядку № 3-1 вказує на те, що у разі призначення особі пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ та припинення її виплати у подальшому, наступне поновлення її виплати відбувається за заявою пенсіонера, що подається відповідно до п. 3 Порядку № 3-1, до органу, що призначає пенсію. При цьому, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. При цьому, норми п. 5 Розділу ІІ Порядку № 3-1 вказують на право, а не обов`язок особи подати до пенсійного органу документи про обставини, що впливають на розмір пенсії.

Суд встановив, що відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.07.2008 (а.с. 44) позивачу була призначена пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-XII.

До тимчасової окупації Криму та м. Севастополя та проведення незаконного референдуму щодо статусу півострова перебував на обліку та отримував пенсію у м. Севастополь, АР Крим.

З вересня 2014 позивач проживає на підконтрольній Україні території, 28.11.2014 взятий на облік як ВПО згідно довідки від 28.11.2024 (а.с. 32) та фактично проживав у АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, з 10.02.2021 позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд врахував, що відповідач не заперечує обставину невиплати позивачу раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII. Суд зазначає, що за відсутності визначених Законом підстав для припинення виплати раніше призначеної пенсії, позивач має право на поновлення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII, яке має бути поновлена на підставі його заяви до органу пенсійного фонду.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності можливості під час дії правового режиму воєнного стану отримати необхідні для поновлення виплати пенсії документи із АРК, оскільки у процедурі поновлення виплати раніше призначеної пенсії у органу пенсійного фонду виникає обов`язок із направлення відповідного запиту щодо отримання пенсійної справи від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації виключно щодо громадян України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Натомість, як зазначалось вище, позивач із вересня 2014 року проживає на підконтрольній Україні території.

Суд зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Пічкур проти України, пунктом 54 якого зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном, та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров?я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини, Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

Суд зазначає, що відсутність необхідних документів, на підставі яких було призначено позивачу пенсію та які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, не є підставою для відмови у поновленні виплати пенсії, яка була раніше призначена, виплата якої була припинена з 2014 року, та враховуючи подану позивачем заяву від 30.07.2024, пенсійний орган зобов`язаний здійснити їх перевірку та винести обґрунтоване рішення відповідно до норм діючого законодавства.

Вказані висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду викладені у постанові від 22.09.2021 по справі № 308/3864/17, відповідно до якої відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивач має право на поновлення та виплату пенсії за вислугу років, призначення якої підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 29.07.2008 серії НОМЕР_2 , видане Пенсійним фондом України, із дати звернення щодо її поновлення (30.07.2024).

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії за вислугу років № 123 від 16.08.2024.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у цьому випадку належить зобов`язати Головне управління (як орган, який прийняв протиправне рішення) прийняти рішення про поновлення позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262, із 30.07.2024.

Щодо вимоги про допуск рішення суду до негайного виконання в частині у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, негайне виконання в межах сум платежу за один місяць застосовується у разі стягнення грошових сум з відповідача.

Оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії, а не стягнення грошових сум, негайне виконання не застосовується.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує таке.

Представник позивача у позові зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу склали 12000 грн та просить розподілити судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ст. 134 КАС України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд врахував, що в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав суду договір про надання правничої допомоги від 22.02.2024 № 02/02-24, долучення №3 від 15.10.2024 відповідно до якого гонорар адвоката 12000 грн.

Водночас, суду не надано детального опису робіт здійснених адвокатом, а також жодних доказів оплати за професійну правничу допомогу.

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтованим.

Оскільки позивач у сукупності не надав належних та допустимих доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, відсутні підстави для їх стягнення на користь позивача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат із судового збору, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 123 від 16.08.2024 про відмову у поновленні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 з 30.07.2024 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-XII.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 08.01.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК