Справа № 140/11006/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11006/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУ ПФУ в Луганській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 04 вересня 2024 року №682 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за віком з урахуванням стажу роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року; зобов`язання провести з 12 липня 2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком з урахуванням періоду роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 06 серпня 2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком. З результатом розгляду заяви пенсію було призначено, однак до страхового стажу не зараховано період роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року у зв`язку з невідповідністю паспортним даним запису по батькові та титульній сторінці трудової книжки (« ОСОБА_2 » виправлено на « ОСОБА_3 »). Тому позивач зробив переклад трудової книжки з російської на українську мову та 26 серпня 2024 року подав заяву про проведення перерахунку пенсії. Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області (який розглянув заяву за принципом екстериторіальності) від 04 вересня 2024 року №82 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії з тих підстав, що спірний період потребує уточнення.

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Луганській області протиправним, а посилання відповідача на необхідність підтвердження спірного періоду додатковими документами безпідставними. Вказав, що період його роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , копією наказу від 04 серпня 1986 року №83-л про прийняття на роботу та архівною довідкою від 28 травня 2024 року №156/3.10 про звільнення. При цьому зауважив, що недотримання правил введення трудової книжки може мати негативні наслідки для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже й не може впливати на його особисті права.

З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.18-22) у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що з 12 липня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком. 26 серпня 2024 року позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії за віком у зв`язку із зміною страхового стажу, набутого до 01 липня 2000 року, до якої долучив переклад з російської мови на українську мову трудової книжки серії НОМЕР_1 . Засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Луганській області було визначене уповноваженим органом на розгляд вказаної заяви. За результатом розгляду документів, які були надані позивачем до заяви, ГУ ПФУ в Луганській області прийнято рішення від 04 вересня 2024 року №82, яким відмовлено у перерахунку пенсії. При обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 не було враховано період роботи за записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки трудову книжку видано з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме дата прийняття на роботу (04 серпня 1986 року) не відповідає даті заповнення трудової книжки (11 березня 1987 року); на титульній сторінці внесено виправлення по батькові ( ОСОБА_3 ), яке не відповідає самому запису про зміну по батькові ( ОСОБА_4 ). Також врахувати період роботи з 04 серпня 1983 року по 31 березня 1993 року у ПМК-22 об`єднання «Волиньагробуд» згідно з додатково наданими документами відсутні підстави, бо в долученій копії наказу Виконавчого комітету Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області від 04 серпня 1983 року №83-Л про прийняття на роботу зазначено «по батькові» позивача, яке не збігається з паспортом останнього. Оскільки страховий стаж позивача, набутий до 01 січня 2004 року, не змінився, тому підстави для здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відсутні.

Відповідач також вважає, що вирішення питання про перерахунок пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивачу ОСОБА_1 з 12 липня 2024 року призначено пенсію за віком, що підтверджується рішенням про призначення пенсії від 13 серпня 2024 року №82 (а.с.34). Як видно з розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 (форма РС-право), страховий стаж становить 33 років 0 місяців 23 дні; до страхового стажу не було зараховано період роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року (а.с.7 зворот).

26 серпня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок йому пенсії за у зв`язку із зміною страхового стажу, набутого до 01 липня 2000 року, додавши документи згідно з розпискою-повідомленням (а.с.44 зворот- 45).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Луганській області, рішенням якого від 04 вересня 2024 року №82 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії (зміна страхового стажу, набутого до 01 січня 2000 року) у зв`язку з відсутністю підстав для його проведення. Вказано, що за наданими документами страховий стаж становить 33 роки 23 дні (враховано по 28 лютого 2022 року); до страхового стажу не зараховано період з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року у ПМК-22 об`єднання «Волиньагробуд» (потребує уточнюючої довідки); до заяви долучено переклад з російської мови на українську мову трудової книжки серії НОМЕР_1 без номера та дати, який не є уточнюючою довідкою щодо підтвердження трудового стажу за період з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року (а.с.6).

Незгода позивача із відмовою у перерахунку пенсії за віком з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Отже, розмір пенсії за віком залежить від коефіцієнта страхового стажу.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

За обставин цієї справи спірним є питання про зарахування позивачу до стажу роботи періоду трудової діяльності до набрання чинності Законом №1058-IV - з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року.

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

За обставин цієї справи відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоду його роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року.

У відзиві на позов відповідач стверджує, що до страхового стажу ОСОБА_1 не може бути зараховано період роботи з 04 серпня 1983 року по 31 березня 1993 року у ПМК - 22 об`єднання «Волиньагробуд» відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , на титульному аркуші якої зазначено по батькові позивача « ОСОБА_3 », яке не збігається із записом про зміну по батькові « ОСОБА_4 », а також через те, що дата прийняття на роботу (04 серпня 1986 року) не відповідає даті заповнення трудової книжки (11 березня 1987 року).

З копії трудової книжки НОМЕР_1 видно, що на першій сторінці (титульному аркуші) записи здійснено на російській мові та у графі «Отчество» по батькові « ОСОБА_2 » закреслено й проставлено « ОСОБА_3 » (теж російською) та зроблено окремий запис про зміну по батькові на ОСОБА_4 на підставі паспорта НОМЕР_2 , виданого Ковельським МРВ МВС України у Волинській області (а.с.8).

З цього приводу суд зазначає, що у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 по батькові позивача українською мовою « ОСОБА_4 » від імені « ОСОБА_3 » (на сторінці 2 паспорта російською « ОСОБА_3 »). При цьому відомості про дату народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у трудовій книжці НОМЕР_1 відповідають відомостям паспорта серії НОМЕР_2 (на підставі якого зроблені відповідні виправлення). Тож відсутні підстави ставити під сумнів належність трудової книжки НОМЕР_1 позивачу.

Також з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 04 серпня 1986 року призначено на посаду майстром у ПМК - 22 об`єднання «Волиньагробуд» (наказ від 04 серпня 1986 року №83-л), з 01 листопада 1990 року переведено на посаду начальника відділу комплектації (наказ від 01 листопада 1990 року №132-л), з 02 січня 1991 року призначено на посаду начальника виробничого диспетчерського відділу (наказ від 03 січня 1991 року №2-л) та 31 березня 1993 року звільнено за власним бажанням (наказ від 31 березня 1993 року №145-л) (а.с.8). Ці записи трудової книжки пов`язані хронологічно, містять реквізити рішень (їх дату та номер) про призначення на посаду, переведення та звільнення з посади того органу, який їх видав, та завірені його печаткою.

Порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. На момент заповнення трудової книжки позивача (11 березня 1987 року) діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252; далі - Інструкція №162), у якій вказано, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1 глави 2 Інструкції №162).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції №162).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Суд вважає, що недоліки в написанні по батькові позивача (російською на сторінці 1 та українською при вчиненні запису про внесення виправлення), а також в даті заповнення трудової книжки не є суттєвими обставинами, які можуть бути підставою для неврахування періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства.

Суд повторює, що підстави підтвердження трудової діяльності уточнюючими довідками, іншими документами про роботу виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. У випадку позивача у трудовій книжці вчинено усі необхідні записи, які однозначно дозволяють встановити період роботи, а тому період роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року підлягає зарахуванню за відомостями трудової книжки.

Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Незважаючи на наявність в органу Пенсійного фонду повноважень на перевірку відомостей у податних документах, до заяви про перерахунок пенсії за віком від 26 серпня 2024 року позивачем додано документи про призначення його на посаду майстра у ПМК-22 об`єднання «Волиньагробуд» від 04 серпня 1986 року №83-л (а.с.10) та архівну довідку про звільнення з посади від 28 травня 2024 року №156/3.10 (а.с.11). Як слідує з архівної довідки 28 травня 2024 року №156/3.10, інженера-кошторисника ОСОБА_1 звільнено згідно з наказом з особового складу від 31 березня 1993 року №46-л. При цьому у примітці вказаної довідки додатково зазначено про те, що в документі про звільнення по батькові позивача вказано « ОСОБА_4 ».

Попри те, що відповідні документи надавались позивачем разом із заявою про перерахунок пенсії, відповідач прийняв рішення від 04 вересня 2024 року №82 про відмову у перерахунку пенсії, не зарахувавши період роботи ОСОБА_1 з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року до його страхового стажу, без зазначення мотивів прийняття такого рішення.

У контексті викладеного слід зазначити, що 15 грудня 2023 року набрав чинності Закон України від 17 лютого 2022 року №2073-IX «Про адміністративну процедуру» (далі Закон №2073-IX), який регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

За визначенням, наведеним у статті 2 цього Закону, адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб); адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта.

Частинами першою-третьою статті 8 Закону №2073-IX передбачено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 72 Закону №2073-IX адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин. Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином. Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.

Пункт 4 частини другої статті 87 Закону №2073-IX визнає протиправним адміністративний акт, який не відповідає принципам адміністративної процедури.

Оскаржуване у даній справі рішення, яке є негативним адміністративним актом, не відповідає принципам адміністративної процедури, оскільки не містить належної мотивації його висновку, зокрема встановлення обставин, що мають значення для перерахунку призначеної позивачу пенсії за віком (зарахування періодів роботи до стажу), посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин прийняття чи відхилення наданих позивачем документів (такі зроблені вже у відзиві на позовну заяву).

Невиконання пенсійним органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії має наслідком визнання його протиправним.

Наведене дає підстави для висновку про безпідставність неврахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року, через що оскаржуване рішення про відмову у перерахунку позивачу пенсії за віком суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV обумовлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як установлено абзацом п`ятим пункту 1.8 розділу I Порядку №22-1, якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом враховано, що оскільки питання про перерахунок пенсії пов`язане з тим, що при призначенні з 12 липня 2024 року пенсії за поданими документами (за трудовою книжкою) не було враховано вказаний період до страхового стажу, а додаткові документи, які стосуються цього періоду, позивач подав у межах тримісячного строку з дня викникнення права на пенсію (26 серпня 2024 року), то з урахуванням приписів пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV, абзацу п`ятого пункту 1.8 розділу I Порядку №22-1 перерахунок пенсії повинен бути проведений йому з 12 липня 2024 року.

Отже, суд задовольняє позов повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 30 вересня 2024 року №0.0..1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.3, 14а).

З огляду на задоволення позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, ідентифікаційний код юридичної особи 21782461) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04 вересня 2024 року №82.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити ОСОБА_1 з 12 липня 2024 року перерахунок пенсії (з урахуванням виплачених сум), зарахувавши до страхового стажу період роботи з 04 серпня 1986 року по 31 березня 1993 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк