Справа № 140/7289/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/7289/24 пров. № А/857/26364/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Ксензюк А.Я. у м. Луцьк) у справі № 140/7289/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання вчасної відповіді на заяву від 22.03.2024;

зобов`язати розглянути заяву від 22.03.2024 та надати повну та обґрунтовану відповідь, з дотриманням порядку розгляду звернень.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що ненадання відповідачем обґрунтованої письмової відповіді відносно порушених питань у заяві від 22.03.2024 є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, що має наслідком порушення права на охорону здоров`я та неможливість реалізації права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині отримання належної допомоги по тимчасовій втраті працездатності.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку суд не вбачає допущення з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву позивача, оскільки відповідач вчинив дії щодо аналізу інформації для опрацювання і надання відповіді, перенаправив заяву для розгляду за належністю, про що повідомив позивачу у своєму листі.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на порушення правової процедури зі сторони відповідача, як складової принципу законності та принципу верховенства права, що є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 22.03.2024 на офіційну електронну пошту Міністерства охорони здоров`я України (, ) ОСОБА_1 направив заяву про надання роз`яснення з медичних питань, які виникли під час проходження лікування (а.с.3).

05.08.2024 відповідачем листом №25-04/К-7113//7532-зв від 05.08.2024 надано відповідь на заяву та надано роз`яснення з медичних питань (а.с.40-42).

Позивач вважаючи протиправну бездіяльність відповідача, у зв`язку із недотриманням строків розгляду заяви звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).

Так, ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 4 Закону № 393/96-ВР передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно з положеннями частин 1, 4, 6 та 7 ст. 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Частинами 1, 3 та 4 ст. 15 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно статті 19 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналізуючи норми Закону № 393/96-ВР, зокрема положення статті 15, можна зробити висновок, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.

З огляду на зміст указаного зобов`язання, орган уважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

Аналогічний правовий висновок приведено Верховним Судом у постанові від 31.10.2023 у справі № 380/15723/22.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 22.03.2024 подав до МОЗ України подано заяву про надання роз`яснень з медичних питань у зв`язку з тим, що він є працюючим інвалідом ІІ групи та проходить лікування за межами України, оскільки лікування триває більше шести місяців (а.с.3).

Відповідачем 25.04.2024 заяву ОСОБА_1 було скеровано листом №03-06/К-2687//3897-зв до Волинської обласної військової адміністрації з проханням розглянути в межах компетенції, вжити необхідних заходів реагування з одночасним повідомленням (направленням копії листа) скаржнику ОСОБА_1 на електронну адресу вказану у заяві (а.с.43).

Крім того, Департаментом медичних послуг Міністерства охорони здоров`я України на виконання листа Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини №36487.4/К-18174.3/24/45.4 від 20.06.2024 (а.с.44) стосовно повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.03.2024 щодо надання роз`яснень законодавства з питань формування медичного висновку про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном 05.08.2024 позивачу на його електронну адресу надіслано лист-відповідь із детальним наданням пояснень стосовно визначених у заяві питань (а.с.40-42).

Так, предметом позову, що розглядається в рамках даної справи, є саме протиправна, на думку позивача, бездіяльність відповідача щодо невчасного розгляду адресованої заяви.

Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постановах від 15.04.2021 у справі №9901/104/20, від 01.09.2022 у справі № 990/46/22, від 31.08.2023 у справі № 990/75/23 та від 14.03.2024 у справі № 240/25193/23 неодноразово наголошувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Тобто бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права та інтереси особи в тому разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити, але не вчинив певних дій на реалізацію покладеної на нього компетенції.

Така бездіяльна форма поведінка щодо неприйняття рішення, невчинення певних дій не здійснюється суб`єктом владних повноважень всупереч встановленого законодавчим актом обов`язку взагалі чи протягом встановленого строком.

Як зазначив Верховний Суд, зокрема у постанові від 13.12.2019 у справі № 826/7889/16, значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що не вбачається допущення з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді на заяву позивача, оскільки відповідач вчинив дії щодо аналізу інформації для опрацювання і надання відповіді, перенаправив заяву для розгляду за належністю, про що повідомив позивачу у своєму листі.

Відповідно до підпункту 1 та 2 пункту 4 Положення про Управління охорони здоров`я Волинської обласної державної адміністрації, затвердженого Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 31.01.2021 № 68, (далі - Положення № 68), основними завданнями управління охорони здоров`я є: забезпечення реалізації державної політики у галузі охорони здоров`я на території області; 2) управління закладами охорони здоров`я, які утримуються за рахунок коштів обласного бюджету, організація їх кадрового, матеріально-технічного і медичного забезпечення.

Згідно з підпунктом 5 п.5 Положення № 68, Управління охорони здоров`я Волинської ОДА, відповідно до визначених галузевих повноважень виконує такі завдання: здійснює державний контроль за дотриманням закладами охорони здоров`я норм, стандартів у межах визначених повноважень.

У відповідності до пункту 1 та 2 Положення Управління охорони здоров`я Волинської ОДА утворюється головою обласної державної адміністрації, входить до її складу і в межах Волинської області забезпечує виконання покладених на нього завдань. Управління охорони здоров`я підпорядковується безпосередньо голові обласної державної адміністрації та підзвітне Міністерству охорони здоров`я України.

З урахуванням зазначеного вище, МОЗ правомірно було надіслано заяву ОСОБА_1 від 22.03.2024 для розгляду до Волинської обласної військової адміністрації, про що її було проінформовано.

Крім цього, згідно з підпунктом 17 пункту 4 Положення МОЗ відповідно до покладених на нього завдань здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МОЗ, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Відтак, на виконання листа Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини №36487.4/К-18174.3/24/45.4 від 20.06.2024 (а.с.44) стосовно повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.03.2024 щодо надання роз`яснень законодавства з питань формування медичного висновку про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном 05.08.2024 позивачу на його електронну адресу надіслано лист-відповідь із детальним наданням пояснень стосовно визначених у заяві питань (а.с.40-42).

Разом з цим, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта, що відповідач всупереч вимогам Закону № 393/96-ВР не повідомив його в строк про передачу заяви до іншого органу для розгляду.

Однак, враховуючи встановлені вище обставини, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в силу того, що заяву від 22.03.2024 розглянуто та надано відповідь.

Як вже згадувалось, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. На переконання апеляційного суду, відповідачем така протиправна бездіяльність щодо позивача не допускалась.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі № 140/7289/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар