Справа № 140/3483/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/3483/24 пров. № А/857/19471/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі № 140/3483/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Димарчук Т.М. у м. Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту судового рішення не зазначена; справа за апеляційною скаргою сформована у змішаній (письмовій та електронній) формі), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Волинської митниці (далі також відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України для цілей нарахування митних платежів від 03.10.2023 № UA205110/2023/000050.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що відповідач безпідставно відкориговано вартість товарів, що переміщувалися позивачкою через кордон.

Відповідач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.09.2023 на митному посту «Устилуг» ОСОБА_1 подала митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності. У розділі 4 вказано відомості про товар дитяче взуття, 49 кг, загальною вартістю 77,84 доларів США. Для підтвердження вартості товару до вказаної митної декларації позивачем було долучено інвойс від 27.09.2023 №108 та супровідний документ (транзитна декларація) Т1 від 27.09.2023 №23PL301010NU66FF88.

Відповідно до акта про проведення Волинською митницею 28.09.2023 огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу під час проведення повного митного огляду транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлено, що у вантажному відділенні автомобіля переміщується до України товар - взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка «Jong Golf», країна виробництва Китай, загальною кількістю 504 пар, загальною вагою 441 кг (брутто). Подано товаросупровідні документи: декларацію від 27.09.2023 № 23PL301010NU66FF88 та інвойси від 27.09.2023 №№ 102, 105, 107, 108, 109, 106, 103, 101, 104 на товари, які належать водію та пасажирам, загальною вартістю 700,56 доларів США.

03.10.2023 Волинською митницею прийнято рішення № UA205110/2023/000050 про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, згідно з яким визначено вартість задекларованого позивачем товару за описом «взуття дитяче та підліткове на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри, нове; торгівельна марка «Jong Golf», код товару », кількістю 56 пар, вагою 49 кг, на рівні 17,96 доларів США за одиницю, загальна вартість товару 1005,97 доларів США (36786,91 грн). У графі 18 «Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів» рішення зазначено, що відповідно до пункту 1 статті 368 Митного кодексу України (далі - МК України) не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів. Митна вартість товарів відповідно цінової інформації ЄАІС Держмитслужби становить 20,53 доларів США/кг (МД № UA101040/2023/8700 від 11.09.2023).

Прийняття вказаного рішення стало підставою для складення митним органом уніфікованої митної квитанції МД-1 від 03.10.2023 серії ЄС № 034170 для справляння митних платежів у сумі 5608,98 грн, які сплачені позивачем згідно з чеком від 03.10.2023 № 5516.

У відповідь на адвокатський запит представника позивача Волинська митниця листом від 31.10.2023 № 7.3-28-07/13379 повідомила, що інвойс не було враховано на підтвердження вартості, а також місця придбання товару, оскільки він є комерційним документом, що не відповідає положенням частини першої статті 368 МК України. Крім того, наданий інвойс у паперовій формі не містить підписів уповноважених сторін та інформації щодо реквізитів для оплати товару та/або проведеної оплати; в інвойсі вказано про застосування умов поставки DAP згідно Інкотермс, які використовуються в зовнішній торгівлі. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» фізичні особи, які мають постійне місце проживання на території України, мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, якщо вони зареєстровані як підприємці.

Надаючи оцінку доводам апелянта, апеляційний суд виходить з наступного.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Як установлено частиною першою статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (частина шоста статті 257 МК України).

Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами врегульовано розділом ХІІ МК України.

За правилами статті 364 МК України цей розділ регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. У випадку переміщення громадянами-підприємцями через митний кордон України товарів, пов`язаних зі здійсненням ними підприємницької діяльності, митне оформлення здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення цього розділу в такому випадку не застосовуються. Положення цього розділу не поширюються на товари, що переміщуються особами, які користуються митними пільгами згідно із розділом XIII цього Кодексу, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 365 МК України визначено, що громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Частиною першою статті 368 МК України встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості (частина третя статті 368 МК України).

Відповідно до частини четвертої статті 368 МК України у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Аналіз наведених положень МК України дозволяє виснувати, що громадяни вправі ввозити на територію України не заборонені до ввезення товари для особистих, сімейних та інших потреб, які не пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності. Для цілей оподаткування таких товарів застосовується їх фактурна вартість. Документами у цілях підтвердження митної вартості у розумінні частини першої статті 368 МК України є: касові або товарні чеки, ярлики, банківські виписки, електронні повідомлення з інтернет-магазинів, інші документи, які містять відомості про вартість таких товарів.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 450 (далі - Положення № 450), товари декларуються шляхом подання митному органу митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Відповідно до абзацу другого пункту 8 Положення № 450 для письмового декларування громадянами особистих речей, інших товарів для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності використовується митна декларація, зазначена в абзаці п`ятому пункту 2 цього Положення.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що позивач ОСОБА_1 для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, подала митну декларацію встановленої форми, у якій зазначила про ввезення на митну територію України товару дитяче взуття, вагою 49 кг (в інвойсі та в оскаржуваному рішенні зазначено 56 пар), загальною вартістю 77,84 доларів США.

Таким чином, подаючи таку декларацію, позивач зазначила мету ввезення товарів для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Між тим не може залишитися поза увагою та обставина, що у транспортному засобі (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), окрім товару, який переміщувався позивачем, переміщувався також аналогічний товар, належний іншим громадянам та водію, загальною кількістю 504 пар, загальною вагою 441кг (брутто) та кожен перевозив приблизно однакову кількість однотипного взуття, що слідує з декларації Т1 від 27.09.2023 Т1 № 23PL301010NU66FF88, акта про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 28.09.2023.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано підтримав доводи митниці про наявність сумніву у дійсній меті переміщення позивачем товарів та достовірності заявлених відомостей про їх фактурну вартість.

Задекларований позивачем товар (дитяче взуття) за своїми кількісними показниками (56 пар) не може відповідати меті ввезення для особистих, сімейних потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Підставою прийняття відповідачем спірного рішення від 03.10.2023 № UA205110/2023/000050 є ненадання позивачем документів роздрібної торгівлі, які місять відомості щодо вартості товарів, надання яких передбачено частиною першою статті 368 МК України.

Перевіряючи документи, які подані для підтвердження фактурної вартості задекларованого позивачем товару, митниця дійшла правильного висновку, що поданий інвойс від 27.09.2023 № 108 не підтверджує таку вартість, оскільки є комерційним документом, а позивач в свою чергу не є підприємцем.

Так відповідно до приписів частини другої статті 53 МК України рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) є документами, які підтверджують митну вартість товарів.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

При цьому розділ VIII МК України регулює питання митного оформлення, метою якого згідно з приписами частини першої статті 246 МК України є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Отже, рахунок-фактура (інвойс) є документом, який підтверджує митну вартість товарів саме комерційного призначення, а не тих, які ввозяться громадянами для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов`язаних з комерційною метою.

Слід зауважити, що інвойс це документ у міжнародній комерційній практиці, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставляються покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага тощо), умови постачання і відомості про постачальника та одержувача. Якщо умови оплати відтермінування платежу, інвойс є розрахунковим документом. Оформлений інвойс підтверджує обов`язок покупця оплатити товар, відвантажений на його адресу. Це фактично основний документ, який використовується митницею для розрахунку митних платежів при митному оформленні імпорту товару.

В інвойсі від 27.09.2023 № 108, який наявний у матеріалах справи, відсутній підпис продавця чи іншої особи, яка від імені продавця його видала, він не містить і електронного підпису.

Додаток до Рекомендації Європейської економічної комісії ООН від 10.12.2010 № 6 «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі» з метою інтеграції електронного фактурування» (на який покликається позивач у позовній заяві) надає можливість застосування електронного фактурування саме в комерційних цілях для великих, малих і середніх підприємств, проте не для громадян, які не є суб`єктами господарської діяльності.

Передумовою складення інвойсу є укладення договору, який визначає договірні взаємовідносини між його сторонами. У спірному випадку продавцем товару є іноземна компанія, що здійснює міжнародну торгівлю товарами з комерційною метою.

За змістом інформації, зазначеної в інвойсі від 27.09.2023 № 109, умовами поставки вказано DAP-Хелм згідно з Правилами Інкотермс.

Інкотермс - це офіційні правила, що розроблені Міжнародною торговою палатою для тлумачення найбільш уживаних торговельних термінів у зовнішній торгівлі, вони регулюють питання, пов`язані з правами та обов`язками сторін договору купівлі-продажу відносно поставки товарів та стосуються комерційної практики.

Відповідно до частини шостої статті 344 Господарського кодексу України рахунок-фактура (інвойс) належить до комерційних документів і використовується при міжнародних розрахунках.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність» фізичні особи мають право здійснювати зовнішньоекономічну діяльність, якщо вони зареєстровані як підприємці згідно з Законом України «Про підприємництво».

Апелянт не заперечує, що не є фізичною особою-підприємцем, та наполягає на тому, що придбала товар з метою використання для особистих потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Оскільки в цьому випадку товар не був заявлений до митного оформлення у порядку, встановленому розділом VIII МК України, тому наданий позивачем інвойс на підтвердження фактурної вартості ввезеного товару не може вважатись належним документом, що підтверджує фактурну вартість товару за заявленою метою - для особистих, сімейних потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Якщо ж позивач є споживачем, який купує та замовляє товари для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, тоді відповідно до частини першої статті 368 МК України вона зобов`язана була для підтвердження фактурної вартості товарів, що переміщувалися нею через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів надати відповідачу касові або товарні чеки, ярлики, банківські виписки, електронні повідомлення з інтернет-магазинів, чи інші документи, які б містили відомості про вартість таких товарів.

Однак позивач не надала жодного доказу на підтвердження проведення розрахунків за придбаний товар, адже за загальним правилом при придбанні товарів фізичними особами розрахунок проводиться на місці чи через мережу Інтернет (в разі замовлення товарів через інтернет-сайти, в тому числі іноземні), а відтермінування платежу, якщо таке і мало місце, повинно підтверджуватись відповідними договірними зобов`язаннями, чого у розглядуваному випадку при здійсненні митного контролю встановлено не було.

За цих обставин частина четверта статті 368 МК України дає митному органу повноваження на визначення вартості товару, що переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення встановленої форми.

Товар, який ввозився позивачем, - взуття дитяче на підошві з гуми, з верхом з текстильних матеріалів та штучної шкіри відповідає коду Українського класифікатора товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) .

Згідно з додатком до Закону України від 19 жовтня 2022 року № 2697-IX «Про Митний тариф України» до групи 64 (взуття, гетри та аналогічні вироби; їх частини), відноситься товарна позиція за кодом 6404 - взуття на підошві з гуми, пластмаси, натуральної або композиційної шкіри та з верхом з текстильних матеріалів; код - інше.

У спірному рішенні для визначення митної вартості товару була взята за основу МД від 11.09.2023 № UA101040/2023/8700. Вартість товару за МД № UA101040/2023/8700 (код ) становить 20,53 доларів США/кг або 17,96 доларів за одиницю (за пару) відповідно до розрахунку, наведеного у графі 14 рішення від 03.10.2023 № UA205110/2023/000050.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив наданий представником позивача лист компанії POL-CEL Spz o.o., відповідно до якого дана компанія підтвердила митне оформлення ОСОБА_1 транзиту товарів з Республіки Польща, вартість товару згідно інвойсу від 27.09.2023 № 108, видачу товару зі складу за транзитною декларацією Т1, де відправником зазначено компанію WENZHOU INTERNATIONAL ECO. &TEC, оскільки доказів взаємозв`язку зазначеної компанії з компанією-продавцем не подано.

З огляду на встановлені обставини, які свідчать про непідтвердження позивачем заявленої фактурної вартості товару у встановленому порядку, суд першої інстанції вірно зазначив, що у відповідача були достатні правові підстави для прийняття письмового рішення про самостійне її визначення відповідно до приписів частини четвертої статті 368 МК України на підставі даних ЄАІС щодо ідентичного та подібного (аналогічного) товару за наявною інформацією в ЄАІС Держмислужби.

З урахуванням наведеного та проаналізованих положень МК України, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення від 03.10.2023 № UA205110/2023/000050, яке винесене на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені МК України, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У розрізі вищенаведеного, апеляційний суд дійшов до висновку, що відповідач, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження неправомірності рішення відповідача апелянт не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі № 140/3483/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар