Справа № 489/8724/24
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/8724/24
Номер провадження 2-а/489/20/25
Рішення

Іменем України

10 січня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі судді Кокорєва Вячеслава Валентиновича, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження

встановив

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження у справі. Свої вимоги мотивував тим, що 24.10.2024 року поліцейським 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Чорниш Олександром Віталійовичем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3330364, відповідно до якої прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення, передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Постанова не відповідає обставинами справи, винесена із порушенням вимог чинного процесуального законодавства та підлягає скасуванню з огляду на таке. Після зупинки вищевказаного транспортного засобу поліцейський 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Чорниш Олександр Віталійович, який начебто складав постанову, не представлявся позивачу, не пред`являв службового посвідчення, не надавав для ознайомлення жодних доказів на підтвердження вчинення Позивачем правопорушення, не роз`яснював йому права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП в порушення вимог вказаної статті. Спірна постанова не відповідає вимогам ч. 8 ст. 283 КУпАП, оскільки не містить підпису посадової особи, яка розглянула справу. Окрім того, адвокат позивача, ознайомившись з копіями сторінок Журналу, вказує, що на відповідній сторінці вказаного Журналу де має бути зафіксовано факт видачі нагрудного відеореєстратора № 470689 поліцейського 24.10.2024 та його повернення після патрулювання, відсутнє як прізвище поліцейського «Чорниш», так і інформація про видачу йому нагрудного відеореєстратора № 470689, крім того відсутній підпис вказаного поліцейського на підтвердження отримання ним нагрудного відеореєстратора № 470689. Вказані обставини свідчать про незаконне використання поліцейським 1 взводу 1 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Чорниш Олександром Віталійовичем нагрудного відеореєстратора № 470689, у зв`язку з чим вказаний доказ є недопустимим, тобто таким, що отриманий з порушенням вимог закону. За такого, вказаний доказ не може бути використаний для доведення будь-яких обставин у справі.

Крім того, з відео, яке міститься на DVD-диску з нагрудного відеореєстратора № 470689, який поліцейський Чорниш О.В. не отримував, що наданий Відповідачем на адвокатський запит дійсно вбачається, що після зупинки транспортного засобу Позивача, вказаний у спірній постанові поліцейський не представлявся Позивачу, не пред`являв службового посвідчення, не надавав для ознайомлення жодних доказів на підтвердження вчинення Позивачем правопорушення, не роз`яснював йому права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП. Зауважуємо, що фактично поліцейським не проводився розгляд адміністративної справи, оскільки сама постанова свідчить про це. Так, у п. 5 спірної постанови зазначено: «час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення 24.10.2024 10:09:32», а у п. 1 «дата розгляду справи: 24.10.2024 10:17:51».

Поліцейський, який вручав позивачу спірну постанову справу фактично не розглядав та порушив конституційне право Позивача на правову допомогу передбачене ст. 59 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП.

З цих підстав просив суд визнати протиправною, скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3330364 від 24.10.2024 року та закрити провадження у справі; Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 8 484,48 грн., які складаються з суми судового збору у розмірі 484,48 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката (гонорар адвоката) у розмірі 8 000,00 грн.

Представник відповідача подав до суду відзив в якому зазначив, що під час патрулювання 24.10.2024 поліцейським УПП Чорниш О.В. разом з напарником було виявлено порушення ПДР. А саме, водій ВАЗ2105 з д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Космонавтів біля будинку 76/1 здійснив рух на забороняючий червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 е ПДР України. Процедура спілкування та розгляду справи відносно водія ОСОБА_1 була зафіксована на нагрудний відеораєстратор. Щодо посилання представника позивача про те, що рядовий поліції ніби не представився, не пред`явив службового посвідчення, то вказують, що позивач не заявляв жодних клопотань, не просив ознайомити його з доказами правопорушення. Окрім того, портативні нагрудні відеореєстратори не мають необмеженого зарядного ресурсу, а отже якщо пристрій розрядився, інспектор може користуватись іншим відеореєстратором. Факт вчинення позивачем порушення ПДР зафіксовано відеореєстратором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до постанови серії ЕНА №3330364 від 24.10.2024, 24.10.2024 о 10:09:32 в м. Миколаїв, по вул. Космонавтів, 76/1 водій ОСОБА_1 , керуючи т/з проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив ПДР України, п.8.7.3.е ПДР - порушення проїзду на заборонений червоний сигнал або миготливий або два червоних миг..". Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

28.10.2024 адвокат Тітусь А.В. звернувся до Начальника Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції України з адвокатським запитом з проханням надати йому копії матеріалів безперервної відеофіксації 24.10.2024 адміністративного правопорушення з портативного реєстратора БК 470689 та першої сторінки журналу Обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, а також відповідної сторінки вказаного журналу, де зафіксовано факт видачі портативного відеореєсторатора БК 470689 поліцейському 24.10.24 та його повернення після патрулювання.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п. 8.7.3«е» ПДР сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище,ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа(прізвище,ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених підчас розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті,повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка,модель,номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 у справі № 200/10940/19 зазначено, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення, оскільки частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст.70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а.

З копії постанови серії ЕНА №3330364 від 24.10.2024 вбачається, що в п.7 зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис - бодікамера 470689.

З перегляду вказаного відеозапису з бодікамери 470689 вбачається, що самого факту вчинення адміністративного правопорушення камера не зафіксувала.

Представником відповідача також надано суду відеозапис, на якому вбачається, як авто позивача проїжджає на забороняючий сигнал світлофору, проте такий відеозапис має невідоме походження та не є допустимим доказом у цій справі, оскільки він не зазначений у спірній постанові як технічний запис, за допомогою якого здійснювалась відео та фото фіксація.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Склад правопорушення містить в собі: об`єкт; об`єктивну сторону; суб`єкт; суб`єктивну сторону. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, сама по собі не є доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Технічний пристрій, який зазначений в спірній постанові, не зафіксував факту адміністративного правопорушення позивачем. Наданий представником відповідача другий відеозапис, на якому транспортний засіб рухається на заборонений сигнал світлофора суд оцінює як недопустимий доказ.

Щодо посилання позивача на той факт, що йому не було роз`яснено його прав та обов`язків, то вони спростовуються матеріалами справи, оскільки на відеозаписі з нагрудного відеореєстратора на відрізку часу 10:17 патрульний зачитує його права та на 10:18:26 позивач відповідає "зрозумів".

Копія постанови, додана позивачем до матеріалів справи, не містить в графі 7 власноручного підпису особи, яка винесла постанову, проте, оскільки така постанова винесена в електронній формі у вигляді стрічки відповідно до п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, то містить ідентифікацію електронного підпису ОСОБА_2 .

При цьому суд зазначає, що обставини, на які посилається позивач, зокрема про "незаконне використання поліцейським Чорниш О. В. нагрудного відеореєстратора №470689, відсутність підпису вказаного поліцейського на підтвердження отримання ним нагрудного відеореєстратора" не впливають на допустимість доказу-відеозапису з нагрудного реєстратора, оскільки позивачем не надано доказів незаконності такого використання. Факт отримання нагрудного реєстратора іншим поліцейським та підпис за його отримання свідчить лише про особу відповідальну за його зберігання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, №4909, параграф 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Суд зауважує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

Дослідивши та оцінивши здобуті докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, оскільки представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Технічний пристрій, який вказаний у постанові не містить доказів порушення позивачем правил дорожнього руху.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3330364 від 24.10.2024 є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення необхідно закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору, а враховуючи те, що Управління патрульної поліції в Миколаївській області не є юридичною особою, а є підрозділом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, то саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.

В ч.ч.1,4-7ст.134КАС України зазначено, що витрати,пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та(або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019).

Представником позивача до суду надано копію Договору №б/н про надання правничої допомоги від 25.10.2024, Додаткову угоду №1 до договору від 25.01.2024 №б/н від 04.11.2024 та прибутковий касовий ордер №09/01-1 від 09.01.2025. Суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг представника має бути співмірним із: складністю справи та виконаними представником роботами (наданими послугами); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих представником послуг та виконаних робіт. Враховуючи те, що справа не є складною, оскаржується лише одна постанова про накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно зменшити. Суд приходить до висновку, що з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст. ст.241-246,286 КАС України,суд

вирішив

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №3330364 від 24.10.2024, винесену рядовим поліції взводу 1 взводу 1 роти батальйону 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Чорнишом Олександром Віталійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп. (три тисячі гривень 00 копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, адреса: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1б/1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя В. В. Кокорєв