Справа № 420/33362/24
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-01-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
06 січня 2025 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Вікторія ХОМЯКОВА, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:
Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до члена Вищої ради правосуддя Мороз Миколи Володимировича. в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 щодо не підготовки висновку та проекту рішення по дисциплінарних скаргах судді у відставці ОСОБА_3 та судді місцевого адміністративного суду ОСОБА_4 та не передачі висновку та проекту рішення разом з матеріалами дисциплінарних проваджень до відповідного структурного підрозділу секретаріату ВРП для надання членам Дисциплінарної палати для вивчення.
- зобов`язати члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 підготувати висновки та проекти рішень по дисциплінарних скаргах судді у відставці ОСОБА_3 та судді місцевого адміністративного суду ОСОБА_4 та передати висновки та проекти рішень разом з матеріалами дисциплінарних проваджень до відповідного структурного підрозділу секретаріату ВРП для надання членам Дисциплінарної палати для вивчення.
- стягнути з члена Вищої ради правосудця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду спричинену у наслідку бездіяльності члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 у розмірі 4 721 гри.
- стягнути з члена Вищої ради правосудця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду спричинену за наслідками бездіяльності члена Вищої ради правосуддя у розмірі 25 000 грн.
Справа неодноразово передавалась на повторний перерозподіл між суддями на підставі заявлених ними самовідводів, оскільки позивач працював в Одеському окружному адміністративному суді разом із суддями цього суду.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 року дана справа передана на розгляд судді Вікторії ХОМ`ЯКОВІЙ.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що до Вищої ради правосуддя протягом серпня 2021 року - квітня 2023 року року надійшли дисциплінарні скарги судді у відставці ОСОБА_3 , які були передані для перевірки члену ВРП ОСОБА_2 січні 2023 року - листопаді 2023 року, у серпні 2021 року ВРП зареєстровано скаргу судді місцевого адміністративного суду Скоропад М.О., яка передана для перевірки члену ВРП ОСОБА_2 07.11.2023. Позивач вказує, що всі вказані скарги стосувались дисциплінарних проступків судді ОАСК ОСОБА_1 .
У ВРП знаходиться на розгляді з квітня 2023 року заява ОСОБА_1 про звільнення у відставку на підставі п.4 ч.б ст.126 Конституції України, розгляд якої зупинено , і у зв`язку із цим позивач вважає, що дисциплінарні скарги стосовно нього Вища рада правосуддя має розглянути у першочерговому (пріоритетному) порядку.
Член Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 в порушення ст.ст. 42, 43 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" пунктів 13.7, 13.8 Регламенту Вищої ради правосуддя щодо визначення пріоритетності розгляду скарг стосовно позивача порушує 6-ти місячний строк для попередньої перевірки дисциплінарної скарги, не підготував висновки по скаргам судді у відставці ОСОБА_3 та судді ОСОБА_4 та не передав висновки разом з дисциплінарними скаргами на розгляд Дисциплінарної палати, що є протиправною бездіяльністю члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 та порушує право позивача на своєчасний розгляд скарги та розгляд ВРП заяви про відставку. Також просить стягнути матеріальну шкоду, яка спричинена протиправною бездіяльністю члена Вищої ради правосудця ОСОБА_2 та призвела до захворювання, моральну шкоду внаслідок того, що з 06.11.2023 стурбований і відчуває тривогу через те, що розгляд скарг триває довго, це призвело до негативного впливу на членів сім`ї, у зв`язку із бездіяльністю переживає психічне напруження, глибоке відчуття несправедливості та нерівності, розчарування .
Суддя, дослідивши позовну заяву позивача та надані ними документи, зазначає наступне.
Частиною 1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п.1, п.2, п.7 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень", 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу; 16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на розгляд до адміністративного суду спір, який виник між конкретними суб`єктами відносно їх прав та обов`язків, в конкретних правових відносинах, в яких один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою інших суб`єктів.
Разом з цим, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення/дія/бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.
Стаття 108 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачає, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.
Суддя може оскаржити рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності з підстав та в порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя".(ст.. 111 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".
Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя (далі - ВРП). Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації ВРП визначаються Законом України "Про Вищу раду правосуддя".
Відповідно до частини другої статті 42 Закон України "Про Вищу раду правосуддя" дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя. Дисциплінарне провадження розпочинається після отримання Вищою радою правосуддя скарги щодо дисциплінарного проступку судді, або за ініціативою Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом. Дисциплінарне провадження включає попереднє вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи або відмову у її відкритті; розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
Рішення про відкриття дисциплінарної справи оскарженню не підлягає.

Право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення (ст. 51 Закону "Про Вищу раду правосуддя".

З огляду на зміст позову, підставою для звернення до суду ОСОБА_1 є протиправна, на думку позивача, бездіяльність члена ВРП ОСОБА_2 під час розгляду дисциплінарних скарг інших осіб щодо позивача, як судді. Тобто, позивач вважає, що відповідач, під час виконання обов`язків члена ВРП, неналежним чином виконує службові обов`язки, оскільки не виготовляє своєчасно висновки по зазначеним вище дисциплінарним скаргам відносно ОСОБА_1 та не передає висновки разом із дисциплінарними скаргами та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами на розгляд Дисциплінарній палаті. З цього слідує, що позивач оскаржує в позові бездіяльність по не вчиненню дій, які не зумовлюють самостійних правових наслідків, а відтак не можуть бути самостійним предметом позову, а також не порушують права та інтереси позивача. Член ВРП ОСОБА_2 у межах спірних правовідносин не здійснював владних управлінських функцій стосовно позивача, а відносини, що склалися між сторонами, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій однією стороною стосовно іншої.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Виходячи із процедурної послідовності етапів дисциплінарного провадження щодо суддів суд дійшов висновку, що правові наслідки для особи, які реально впливають на її статус як судді, виникають після ухвалення рішення Вищою радою правосуддя про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. При цьому процедурні етапи дисциплінарного провадження не мають самостійних наслідків для судді, адже є проміжним етапом процедури дисциплінарного провадження.

Аналіз наведених вище норм, у сукупності із обставинами цієї справи, дає суду підстави для висновку, що бездіяльність члена ВРП щодо здійснення дисциплінарного провадження не може бути самостійним предметом судового розгляду.

Права позивача порушені тривалим не розглядом його заяви про відставку, а не бездіяльністю щодо не розгляду питання про відкриття дисциплінарних проваджень за скаргами інших осіб. Заявлені позивачем вимоги про визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо підготовки висновків та проектів рішення по дисциплінарним скаргам не захистить права позивача .

Для того, щоб спір належав до юрисдикції адміністративного суду, необхідно встановити таку ознаку публічно-правового спору, як виконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Член ВРП виконував свої службові обов`язки, які є частиною єдиного процесу дисциплінарного провадження, який включає всі стадії, і якщо він їх виконував неналежним чином, то це необхідно усувати в позасудовому порядку, оскільки на такі відносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється. Бездіяльність, яку оспорює позивач, за своїм змістом не є управлінською діяльністю, яка створює безпосередньо для нього будь-які правові наслідки, а тому ці правовідносини не можуть створювати публічно-правовий спір, який віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Обравши такий спосіб захисту, позивач фактично має на меті реалізувати право впливу на розгляд скарги іншої особи, поданої в порядку дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Відповідно до ч.6 ст.170 КАС України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, слід тлумачити в контексті ч. 3 ст. 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме адміністративних судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Суд правомірно не роз`яснив, до якого суду слід звертатися з таким позовом (правову позицію висловлено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 3 квітня 2018 року у справі №9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі №9901/497/18, від 5 лютого 2019 року у справі №9901/638/18 та від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18).

З огляду на вищевикладене, суддя робить висновок, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 170, 190, 248, 256, 294 КАС України, суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства у справі за позовом ОСОБА_1 до члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення шкоди.

Роз`яснити, що вказані позовні вимоги не підлягають судовому розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА