Справа № 520/25916/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року Справа № 520/25916/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправною бездіяльність головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні 07.07.2017; - зобов`язати головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 33066 грн.

В обґрунтування позову покликається на те, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені 07.07.2017. Виплата індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 07.07.2017 проведено на виконання судового рішення 17.08.2024, однак без виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У зв`язку із наведеним звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Просить позов задовольнити.

Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що спірні правовідносини не регулюються нормами КЗпП України. Вина відповідача відсутня. Розрахунок з позивачем був проведений в повному обсязі. Невиплата індексації позивачу було здійснено не з вини відповідача, адже кошти для цього виділяються із державного бюджету України. Просить у позові відмовити.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить пояснення про те, що до спірних правовідносин підлягають застування норми ст. ст. 116, 117 КЗпП України, що підтверджується судовою практикою Верховного Суду. Виплата грошового забезпечення з порушенням вимог законодавства не можу бути поставлена в залежність від наявності бюджетних асигнувань. Розрахунок середнього заробітку проведено на підставі чинної норми ст. 177 КЗпП України, а відтак принцип співмірності не потрібно застосовувати . просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 23.09.2024 адміністративний позов було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (викликом) сторін.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив ОСОБА_1 проходив службу у ГУ ДСНС України в Харківській області.

07.07.2017 ОСОБА_1 звільнений відповідно до наказу відповідача № 388 о/с.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 у справі №520/12718/24, зокрема, зобов`язано головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 07.07.2017 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року.

Виплата індексації грошового забезпечення проведено 17.08.2024 у розмірі 42295,34 грн, що підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до ст.1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст.1-2 Закону № 2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.1 та 2 ст.9 Закону № 2011-XII установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону № 108/95-ВР, норми і гарантії в оплаті праці, передбачені ч.1 цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Суд зауважує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм ст.117 КЗпП України як такої, що є загальною та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Положення ст.116,117 КЗпП України, входять до гл. VII КЗпП України - оплата праці.

Таким чином, приписи ст.116, 117 КЗпП України поширюються та встановлюють обов`язок для роботодавця виплатити компенсацію у разі допущення з їх вини затримки у здійсненні виплат, що пов`язані саме з оплатою праці.

Так, за приписами законодавства, особа, звільнена зі служби, має бути повністю забезпечена грошовим забезпеченням.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені ст. 116 та 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Положеннями ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що, незважаючи на визначення приписами статті 117 Кодексу законів про працю України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 суд дійшов наступних висновків:

«Застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Однак період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Отож спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 30.12.2020 до 20.07.2022, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності Законом № 2352-ІХ (19.07.2022) і після цього.

Період з 30.12.2020 до 19.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

Проте період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Водночас Суд зауважує, що у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові».

З урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 06.12.2024, спірні правовідносини є релевантними правовідносинам у цій справі, а відтак суд застосовує їх до цих правовідносин.

У зв`язку із чим, суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що спірні правовідносини регулюються лише нормами ст. 117 КЗпП України в редакції чинній з 19.07.2022, а також доводи сторони відповідача, що дані правовідносини повинні регулюватись нормами ст. 177 КЗпП України (в редакції чинній до 19.07.2022).

Невірне застосування сторонами норм закону, які регулюються спірні правовідносини, не може бути підставою для застосування їх судом при вирішенні даної справи, адже саме під час ухвалення рішення суду суд вирішує, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносини (п. 3. ч. 1 ст. 244 КАС України).

Суд повторно відмічає, що дата звільнення позивача з військової служби є 07.07.2017.

Відтак спірні правовідносини за період з 08.07.2017 (наступний день після звільнення) до 19.07.2022 регулюються норми ст. 117 КЗпП України (чинними до 19.07.2022), тобто із застосування принципу співмірності; за період з 19.07.2022 по 17.08.2024 регулюються нормами ст. 117 КЗпП України (чинними з 19.07.2022), тобто із застосуванням обмеження виплати позивачу шістьма місяцями.

Таким чином, першим днем затримки є 08.07.2017. Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд обмежує його шістьма місяцями у відповідності до ст. 117 КЗпП України, тобто до 17.08.2024.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 №100.

Абз.3 п.2 Порядку №100 визначає, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Суд установив, відповідно до довідки від 14.10.2024 №738 розмір грошового забезпечення позивача складає травень 2017 року 5602,76 грн, кількість відпрацьованих календарних днів 31, червень 2017 року 5602,76 грн, кількість відпрацьованих календарних днів 30.

Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 183,70 (11205,52 грн : 61 календарний день) грн.

Так, кількість календарних днів обмеженого періоду невиплати середньої заробітної плати з 19.07.2022 по 17.08.2024 становить 184 календарних днів/6 місяців.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за обмежений період з 19.07.2022 по 17.08.2024 (обмеженням 6 місяцями, тобто 184 календарних днів) становить 33880,80 грн (183,70 грн *184 днів).

З зазначених сум роботодавець утримує податок з доходів та інші обов`язкові платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а.

Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 08.07.2017 по 18.07.2022, суд прийшов наступного.

Суд установив, при звільненні (07.07.2017) позивачу відповідачем не виплачено суму індексації грошового забезпечення у загальному розмірі 42295,34 грн. Вказана сума виплачена 17.08.2024.

Отже, вказана виплата сплачена позивачу поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Суд повторно відмічає, що середньоденне грошове забезпечення позивача становить 183,70 грн.

Враховуючи дату виключення позивача зі списків особового складу (07.07.2017) та дату проведення остаточного розрахунку (17.08.2024), враховуючи встановлене з 19.07.2022 обмеження загального періоду виплати до шести місяців, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить до 19.07.2022 1837 днів.

Таким чином сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 337456,90 грн (183,70*1837 днів.).

Разом з тим, загальна сума заборгованості виплачена із затримкою складала 42295,34 грн, а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 337456,90 грн, що очевидно є неспівмірним та порушує баланс справедливості.

Отже в даному випадку наявні підстави для зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

З урахуванням вищенаведеної правової позиції Верховного Суду при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, суд зазначає.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 119966,78 грн, з яких сума заборгованості виплачена із затримкою складала 42295,34 грн., що складає 35,25 % від загальної суми, належної позивачу при звільненні.

Обрахована судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року 100 сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення становить 337456,90 грн.

Таким чином, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 32,25 % становить 108829,85 грн.

При застосовуванні означеного підходу до обставин цієї справи сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 32,25 % становить 108829,85 грн, що на думку колегії суддів також свідчить про очевидну неспівмірність суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості 42295,34 грн.

Отже, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, а також розміру майнових втрат, що зазнав позивач, враховуючи, що з позовами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації позивач звернувся зі спливом тривалого часу після звільненні з військової служби, чим істотно збільшив кількість днів затримки розрахунку при звільненні, суд прийшов висновку про зменшенням розміру середнього заробітку до 14909,11 грн (42295,34 грн*32,25/100) за період з 08.07.2017 по 18.07.2022, оскільки при цьому враховано справедливий і розумний баланс між інтересами позивача і відповідача, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 42295,34 грн.

З зазначених сум роботодавець утримує податок з доходів та інші обов`язкові платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведена правомірність відмови щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене вище, ураховуючи що спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 117 КЗпП України (у редакціях до 19.07.2022 та після цієї дати), суд прийшов переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежившись шістьма місяцями, тобто за період з 19.07.2022 по 17.08.2024 в загальному розмірі 33800,80 грн; за період з 08.07.2017 по 18.07.2022, з урахуванням принципів справедливості та співмірності, у розмірі 14909,11 грн.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 08.07.2017 по 17.08.2024.

Зобов`язати головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 08.07.2017 по 18.07.2022 у розмірі 14909,11 грн, за період з 19.07.2022 по 17.08.2024, що складає 184 календарні дні, та становить у розмірі 33800,80 грн, а всього у сумі 48709 (сорок вісім тисяч сімсот дев`ять) гривень 91 копійку.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, місцезнаходження місто Харків, вулиця Шевченка, будинок № 8, .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 09.01.2025.

Суддя М. І. Садова