Справа № 583/2/25
Суддя: Семенова О. С.
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 583/2/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Охтирка

Суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Семенова О.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправної та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 01 січня 2025 року звернувся до суду з цим адміністративним позовом до Охтирського міськрайонного суду Сумської області та просить скасувати постанову № 2934/2024 від 16 грудня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закриття провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 грудня 2024 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 виніс відносно нього постанову № 2934/2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП. В оскаржуваній постанові від 16 грудня 2024 року вказано, що 16 грудня 2024 року о 10 год. 10 хв. встановлено факт його неявки за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 на визначену дату 08 листопада 2024 року на 11 год. 00 хв. без поважних причин у зв?язку з мобілізацією, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яке вчинене в особливий період, визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 гривень. Вважає, що постанова прийнята відповідачем не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для визнання її протиправною та скасування. При винесені постанови № 2934/2024 відповідачем проігноровано факт того, що він не отримував повістку про виклик на 08 листопада 2024 року на 11 год. 00 хв. 15 грудня 2024 року позивач рухався на автомобілі в м. Тростянець Сумської області та був зупинений працівниками поліції, на вимогу працівника поліції він пред?явив посвідчення водія, після чого дізнався, що перебуває у розшуку, в зв`язку з чим повідомив працівників поліції, що прибуде наступного дня до ІНФОРМАЦІЯ_3 для з`ясування причин його розшуку. 16 грудня 2024 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та був прийнятий юрист-консультом ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , повідомив, що не змінював місце проживання та не отримував повісток. ОСОБА_4 зателефонував комусь та запитав про направлення йому повістки. Для цього вийшов з кабінету та повернувся з листом, який був запечатаний та адресований позивачу, на якому не було жодної відмітки про те, що лист повернувся без вручення адресату. ОСОБА_4 відкрив лист та показав позивачу, що йому направлялася ніби-то повістка про виклик на 08 листопада 2024 року, та повідомив , що на нього накладається штраф за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом по повістці в розмірі 17000,00 гривень, після сплати якого відразу буде знято його з розшуку. ОСОБА_4 надав позивачу реквізити для сплати штрафу та вказав, де позивач має поставити підпис за їх отримання. ОСОБА_4 повідомив, що постанова буде направлена йому поштою рекомендованим листом. Так як поштою йому нічого не надійшло, він 25 грудня 2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований в журналі, але йому не дозволили зайти до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , щоб отримати постанову. 26 грудня 2024 року він знову прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та вимагав видати йому постанову. Розмову з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач записував на диктофон власного телефону, так як не бажав щоб повторилося спілкування з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке відбулося 25 грудня 2024 року, коли його вигнали з приміщення. 26 грудня 2024 року він отримав постанову № 2934/2024 та відразу звернувся за юридичною консультацією до адвоката, після якої відразу цього ж дня повернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 та вимагав поставити на оскаржуваній постанові дату фактичного вручення йому процесуального документу. ІНФОРМАЦІЯ_4 (яка не назвалася) повідомила його, що ніхто йому дату не поставить, тобто, юрист-консульт ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 діяв усупереч закону та 16 грудня 2024 року змусив його поставити свій підпис на оскаржуваній постанові № 2934/2024, пояснивши про не можливість видачі постанови тим, що її має підписати начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , обіцяв направити постанову поштою, тому 16 грудня 2024 року не видав йому копію постанови.

07 січня 2025 року від представника відповідача Думчикова А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить залишити постанову про накладення адміністративного стягнення від 16 грудня 2024 року № 2934/2024 без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення. Свої заперечення мотивує тим, що адміністративне стягнення стосовно позивача накладене уповноваженою на те особою, у передбачений чинним законодавством України спосіб. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов?язаний прибути в зазначене у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов?язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Крім того відповідно до пункту 21 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" (далі - Порядок № 560) за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов?язані зобов?язані з?являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. При цьому пунктами 30, 30-2 Порядку № 560 визначено, що повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов?язаних та резервістів. Повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, можуть, як централізовано друкуватися і надсилатися військовозобов?язаним та резервістам засобами поштового зв?язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення, так і друкуватися та вручатися військовозобов?язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді. Пунктом 34 Порядку № 560 зазначено, що централізований друк повісток, які сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, та направлення їх військовозобов?язаним та резервістам засобами поштового зв?язку здійснюються Міноборони або державними підприємствами, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (в поліграфічній галузі), на підставі відповідних договорів, укладених між Міноборони, призначеним оператором поштового зв?язку та/або державними підприємствами, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (в поліграфічній галузі). Згідно з підпунктом 2 пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов?язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу у разі надсилання повістки засобами поштового зв?язку є: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання. Таким чином проставлення 25 жовтня 2024 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність ОСОБА_1 за по адресою місця його проживання є належним підтвердженням оповіщення про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Тому ОСОБА_1 повинен був з?явитися 08 листопада 2024 року до територіальному центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних, або не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 лише 16 грудня 2024 року, що підтверджується аргументами позовної заяви, тобто більше ніж через місяць визначеного у повістці строку. Підставою неявки за повісткою зазначив, що на той час був за межами міста. Тобто поважних причин неявки на виклик, передбачених законодавством не зазначив. Таким чином, ОСОБА_1 без поважних причин не з?явився за повісткою, що свідчить про вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена чинним законодавством, тому 16 грудня 2024 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 винесено постанову № 2934/2024 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При цьому позивач своїм правом заявити клопотання, надати докази, скористатися правовою допомогою не скористався, тому відповідачем було дотримано вимоги ч. 1 ст. 268 КУпАП та встановлений законом порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. При розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача повно та всебічно встановлено обставини справи, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права які регулюють подібні правовідносини. Справа розглянута уповноваженою на те посадовою особою в межах його компетенції з дотриманням процедури передбаченої чинним законодавством України, постанова є обґрунтованою, адміністративне стягнення відповідає матеріалам справи про адміністративне правопорушення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог / а.с. 26-31/.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Собина П.М., в судове засідання не прибули, від позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі /а.с. 39/.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 Думчиков А.А. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав в повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві /а.с. 24-25/.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не прибув, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, відзиву до суду не подав /а.с. 39/.

Згідно з ч.1, ч. 9 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але всі учасники не прибули у судове засідання, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін у письмовому провадженні.

Згідно із ч. 4 ст. 229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Положеннями ч. 2 ст.19 Конституції Українивстановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може мати вигляд індивідуального акта, яким відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС є акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Одним з таких актів може бути постанова про накладання адміністративного стягнення, оскільки зазначений акт виноситься суб`єктом владних повноважень на виконання своїх владних функцій щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності та стосується лише прав та інтересів конкретно визначеної особи, яка піддається впливу накладеного адміністративного стягнення як форми адміністративної відповідальності, а дія такого акта вичерпується його виконанням.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року. № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан. Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до положень ч.1-3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із вимогами ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» інші закониУкраїни,а також прийняті відповіднодо них укази ПрезидентаУкраїни таі нші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатностідержави, виконання військового обов`язку,проходження військовоїслужби, служби у військовому резервіта статусу військовослужбовців, а також міжнародні договориУкраїни, згода на обов`язковість яких наданаВерховною РадоюУкраїни. (ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст.235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що відповідно до повістки № 818334 від 26 жовтня 2024 року, виданої керівником Охтирського РТЦ та СТ ОСОБА_7 , ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 направлено повістку про виклик до центру комплектування на 08 листопада 2024 року об 11 годині 00 хвилин /а.с. 35/, поштове повідомлення із цією повісткою не вручене ОСОБА_1 та повернуто відправнику в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про причини повернення /а.с. 36 зворот/.

Відповідно до постанови від 16 грудня 2024 року № 2934/2024 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 притягнуто ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: за не прибуття до центру комплектування за викликом на 08 листопада 2024 року, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн, в постанові є підпис ОСОБА_1 , копію цієї постанови отримав 16 грудня 2024 року /а. с. 33/.

Відповідно до цього протоколу № 2934/2024 від 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11-40 год. 16 грудня 2024 року в кабінеті № 18 м. Охтирка вул. Гафановича, 12. Даний протокол підписаний ОСОБА_1 та головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 .

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом таЗаконом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч. 1ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

Згідно зі ст. 235 КУпАП адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Отже, матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у даному випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що призовник, військовозобов`язаний або резервіст, будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або іншого визначеного законодавством органу влади, не прибув до відповідного органу влади у встановлені дату та час. При цьому з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАСУ, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

З наявних матеріалів справи не встановлено, що повістка була належним чином вручена ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства.

В ході судового розгляду встановлено, що посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_3 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не дотрималася вимог ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Тому є підстави вважати всі наступні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 та здобуті дані у справі, в тому числі постанову про адміністративне правопорушення, неправомірними за правовим принципом «плодів отруєного дерева».

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган /посадова особа/ встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку не може бути допустимим доказом, так як складений з порушенням норм КУпАП щодо процедури його складання, тому законних підстав винесення постанови не було.

Із змістурішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010вбачається, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій вст. 62 Конституції Українипрезумпції невинуватості.

Відповідно до закріпленого уст. 62 Конституції Українипринципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тож, згідно з принципом презумпції невинуватості, який діє в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАСУза наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного суддя дійшла висновку, що матеріалами справи не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог статей 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом. В зв`язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню, оскаржувана постанова - скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушенню - закриттю.

Сплачений судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп /а.с. 6/ позивач залишає за собою.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 254, 256, 277-279, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 229, 242-246, 286 КАС України,

УХВАЛИЛА:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 /мешканця: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 / до ІНФОРМАЦІЯ_1 /юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 /, ІНФОРМАЦІЯ_2 /юридична адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 / про визнання протиправної та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову № 2934/2024 про накладення адміністративного стягнення, винесену 16 грудня 2024 року № 10358 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.С.Семенова