Справа № 420/24011/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2025-01-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за віком, а саме щодо відмови зарахувати період його роботи на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995 року по 18.08.1998 рік та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 03.07.2003 року по 31.03.2024 рік до його стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за віком, а саме зарахувати період його роботи на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995 року по 18.08.1998 рік та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 03.07.2003 року по 31.03.2024 рік до його стажу у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення та провести виплату перерахованої пенсії з дати її призначення, а саме з 10.05.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995 року по 18.08.1998 рік та лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 03.07.2003 року по 31.03.2024 рік.

У відзиві відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просив відмовити. Позиція ґрунтується на тому, що для зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі спірних періодів роботи відсутні підстави. Періоди трудової діяльності до 01.01.2004 року необхідно підтвердити уточнюючими довідками, оскільки в трудовій книжці відсутні відомості щодо відділення (структурного підрозділу) із посиланням на ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Періоди роботи після 01.01.2004 року на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахуванню у подвійному розмірі не підлягають, оскільки норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є прямими після 01.01.2004 року, не передбачають такого зарахування для пенсій за віком.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив таке.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та з 10.05.2024 року отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Страховий стаж складає 39 років 8 місяців 15 днів.

17 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до пенсійного органу про зарахування періодів його трудової діяльності на посаді лікаря анестезіолога з 13.06.1995 року по 18.08.1998 рік та на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення та відділення анестезіології з 03.07.2003 року по 31.03.2024 рік до стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону № 1788.

За результатами розгляду заяви Головне управління 19.06.2024 надало лист-роз`яснення № 5396-4584/П-02/8-2100/24, у якому повідомило про зарахування періоду роботи з 03.07.2003 по 31.12.2003 на посаді лікаря-анестезіолога реанімаційного відділення Бериславського Територіального медичного об`єднання у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788.

Щодо зарахування періоду з 13.06.1995 року по 18.08.1998 рік у подвійному розмірі зазначило про відсутність підстав, оскільки ні в трудовій книжці, ні в довідці не зазначено відділення (структурний підрозділ) установи, визначений ст. 60 Закону № 1788, де позивач працював лікарем-анестезіологом.

Період з 03.07.2003 року по 31.03.2024 рік, також зараховано в одинарному розмірі відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач отримує пенсію за віком, а не пільгову.

Відповідач у відзиві наголошує, що жодних рішень відносно заяви від 17.05.2024 ним не приймалося, жодних протиправних дій або бездіяльності не вчинялося. На думку відповідача, позивач оскаржує інформаційний лист.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058)

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Відповідно до ст. 60 Закону № 1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

З аналізу вищенаведених приписів, суд робить висновок, що до стажу у подвійному розмірі зараховується робота, зокрема у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а за період з 1 січня 2004 року такий порядок обчислення стажу роботи застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Суд встановив, що позивач отримує пенсію за віком з 10.05.2024 року відповідно до Закону № 1058.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 09.03.1983 у період з 13.06.1995 по 18.08.1998 позивача працював на посаді лікаря-анестезіолога Бериславського Територіального медичного об`єднання

Запис щодо періоду роботи з 13.06.1995 по 18.08.1998 на посаді лікаря-анестезіолога Бериславського Територіального медичного об`єднання також підтверджується уточнюючою довідкою комунального некомерційного підприємства «Бериславська центральна районна лікарня» Бериславської міської ради Херсонської області від 22.02.2024 № 11.

Ані записи у трудовій, ані записи з уточнюючої довідки не містять посилання на роботу позивача у період з 13.06.1995 по 18.08.1998 у реанімаційному відділенні, що є визначальним для пільгового обчислення стажу відповідно до ст. 60 Закону № 1788.

Варто зауважити, що запис у трудовій книжці щодо періоду роботи з 03.07.2003 по 31.12.2003 на посаді лікаря-анестезіолога, який зарахований відповідно до ст. 60 Закону № 1788 у подвійному розмірі, містить чітке посилання на роботу позивача у реанімаційному відділенні.

Окрім того, уточнююча довідка чітко визначає, що у період з 13.06.1995 по 18.08.1998 позивач обіймав посаду лікаря-анестезіолога, а з 03.07.2003 року лікаря-анестезіолога у реанімаційному відділенні Бериславського ТМО.

Враховуючи чітку диференціацію періодів роботи позивача у реанімаційному відділенні на посаді лікаря-анестезіолога, що підтверджується трудовою книжкою та уточнюючою довідкою, а також приписів ст. 60 Закону № 1788, період роботи з 13.06.1995 по 18.08.1998 правомірно зарахований до стажу позивача без урахування приписів ст. 60 Закону № 1788.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо періоду з 03.07.2003 по 31.12.2003 то такий період зарахований позивачеві у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону № 1788, тому позовні вимоги у цій частині є безпідставними.

Вимоги щодо періоду роботи починаючи з 01.01.2004 року на підставі ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 задоволенню також не підлягають, оскільки починаючи з 01.01.2004 пільгове обчислення стажу можливе виключно за умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років, а позивачеві призначено пенсію за віком.

З огляду на відсутність протиправних дій пенсійного органу при обчисленні стажу позивача, у межах заявлених вимог, у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов