Справа № 280/10160/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

09 січня 2025 року Справа № 280/10160/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В. розглянув порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивачка просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті позивачці заробітної плати з урахуванням розміру посадового окладу, збільшеного на коефіцієнт 1,5, за період з 28.04.2023 по 30.09.2024;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачці заробітної плати з урахуванням розміру посадового окладу, збільшеного на коефіцієнт 1,5, за період з 28.04.2023 по 30.09.2024;

зобов`язати відповідача виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в період з 24.09.2002 по 30.09.2024 (включно) вона працювала в податкових органах Запорізької області. Наказом відповідача від 25.09.2024 №456-о позивачку звільнено з займаної посади за угодою сторін з 30.09.2024. Після звільнення позивачці стало відомо, що відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» (далі Постанова №391) на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» м. Запоріжжя віднесене до території можливих бойових дій. Протягом 2023-2024 років позивачці не був збільшений посадовий оклад на коефіцієнт 1,5, відповідно до Постанови №391, через що позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою від 05.11.2024 у справі відкрите спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи, учасникам справи встановлений строк для подання заяв по суті спору.

15.11.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшло клопотання про продовження строку для надання відзиву на позов, обґрунтоване тим, що позов було отримано відповідачем лише 14.11.2024.

21.11.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшла заява про надання витребуваних документів.

25.11.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що посадовий оклад позивача був встановлений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2020 №1346 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів» та штатним розписом на 2023 рік у розмірі 8200 грн. на місяць. На виконання пп. 3 п.1 Постанови №391 керівником ГУ ДПС у Запорізькій області наказом від 16.05.2023 №154-о затверджений перелік працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих бойових дій станом на 28 квітня 2023 року та у штатному розписі на 2023 рік їх оклади встановлюються із підвищувальним коефіцієнтом 1,5 (перелік №1 змін до штатного розпису на 2023 рік введено в дію з 28.04.2023 та затверджений наказом від 02.06.2023 №167). Наказом від 02.06.2023 №181-о позивачці з 28 квітня 2023 року був встановлений посадовий оклад 12300,00 грн. про що її ознайомлено під підпис. У зв`язку із цим в особовому рахунку позивачки у червні 2023 року нарахована та виплачена заробітна плата з підвищеним посадовим окладом та здійснений перерахунок заробітної плати за 1 день квітня (28.04.2023) та за травень 2023року. Надалі постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2023 №612 до абзацу першого підпункту 1 пункту 1 Постанови №391 внесено зміни та викладено в такій редакції: «1) на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:". Умови оплати праці державних службовців органів ДПС визначені Податковим кодексом України в статті 346-1, п.343.2, п.343.2-1 статті 343 та схеми посадових окладів встановлені згідно постанови КМУ від 28.12.2020 №1346 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів» (далі - Постанова КМУ №1346) відповідно до вимог зазначених статей Податкового кодексу України. У зв`язку із цим з 22 червня 2023 року переліком №20 змін до штатного розпису на 2023 рік (введено в дію наказом від 05.07.2023 №230) державним службовцям ГУ ДПС у Запорізькій області затверджені посадові оклади встановлені згідно Постанови №1346 та наказом від 05.07.2023р. №255-о позивачці з 22 червня 2023 року встановлений посадовий оклад 8200,00 грн., про що її ознайомлено під підпис. В особовому рахунку позивачки у липні 2023 року здійснено перерахунок заробітної плати з 22 червня 2023 року за червень та нарахована заробітна плата за липень. У липні 2024 року постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2024 №832 «Деякі питання Державної податкової служби України» внесено зміни до Постанови №1346 та викладено у новій редакції Схему посадових окладів державних службовців податкових органів та відповідно збільшено посадові оклади. У зв`язку із цим з 23 липня 2024 у штатному розписі на 2024 рік (введено в дію наказом від 24.07.2024 №55-ф) державним службовцям ГУ ДПС у Запорізькій області затверджені посадові оклади згідно постанови КМУ №1346 (зі змінами внесені постановою КМУ №832) та наказом 352-о від 24 липня 2024р. позивачці з 23 липня 2024 року встановлений посадовий оклад 16 400,00 грн. про що її ознайомлено під підпис. В особовому рахунку позивачки з 23 липня 2024 року по день звільнення 30.09.2024 здійснено нарахування заробітної плати із розрахунку посадового окладу 16400 грн. Таким чином, Податковий кодекс України є спеціальним законом, який регулює порядок оплати праці державних службовців податкових органів. Постановою №1346, відповідно до пунктів 343.2, 343.2-1 статті 343 та статті 346-1 Податкового кодексу України, затверджені схеми посадових окладів державних службовців податкових органів, до якої не вносилися зміни щодо встановлення посадових окладів з урахуванням коефіцієнта 1,5 для державних службовців, які безпосередньо здійснюють свої повноваження на територіях активних бойових дій, на територіях можливих бойових дій. Отже, відсутні підстави для нарахування заробітної плати позивачці згідно посадового окладу з урахуванням коефіцієнта 1,5. Відповідачем у повному обсязі відповідно до норм законодавства та у належний термін здійснено розрахунки заробітної плати із позивачем на день звільнення, тому твердження щодо наявної заборгованості із заробітної плати є безпідставними.

02.12.2024 від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що Законами України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та «Про Державний бюджет України на 2024 рік» працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, відокремлені від працівників податкових і митних органів. Вважає, що оплата праці працівників податкових органів не регулюється спеціальними законами. Вважає, що відповідачем невірно трактуються зміни до Постанови №391.

10.12.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якій відповідач наводить аргументи на спростування позиції позивачки щодо регулювання оплати праці працівників податкових органів спеціальними законами.

18.12.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, обґрунтоване пропуском позивачкою строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 24.12.2024 позов був залишений без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків позову та визначено, що недоліки позовної заяви можуть бути усунені шляхом подання до суду до дати, встановленої судом, заяви про поновлення строку звернення до суду із цим позовом із доказами поважності таких причин за період з 28.04.2023 по 30.06.2024.

06.01.2025 до суду надійшла заява позивачки, надіслана засобами поштового зв`язку 02.01.2025, про поновлення строку звернення до суду з цим позовом. В заяві позивачка посилаючись на концепцію триваючого правопорушення стверджує, що вона змогла визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Про порушення своїх прав вона дізналась лише після звільнення, в жовтні 2024 року з засобів масової інформації. Зазначає, що за час роботи у відповідача зарплата, яка перераховувалась на її банківську картку двічі на місяць, була приблизно однакова, тому з розміру заробітної плати, яка виплачувалась щомісяця, неможливо було зрозуміти чи відбувається якесь порушення її прав з буку відповідача. Просить поновити строк звернення до суду в частині позовних вимог за період з 28.04.2023 по 30.06.2024.

Розглянувши матеріали справи суд зазначає наступне.

Позивачкою заявлена вимога щодо нарахування та виплати їй відповідачем заробітної плати з урахуванням розміру посадового окладу, збільшеного на коефіцієнт 1,5, за період з 28.04.2023 по 30.09.2024, при цьому позивачка зазначила, що у спірний період вона перебувала з відповідачем у відносинах публічної служби (звільнена з публічної служби 30.09.2024).

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці. В судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів Кодексу законів про працю України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Вказана норма поширює свою дію на всіх працівників та службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

В період до 18.07.2022 ч. 2 ст. 233 КЗпП України визначалось, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, з 19.07.2022 ст. 233 КЗпП України не містить зазначеної норми.

З 19.07.2022 стаття 233 КЗпП України має наступну редакцію:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.

У цій справі судом встановлено, що позивачка проходила публічну службу в податкових органах Запорізької області з 24.09.2002 по 30.09.2024. Остаточний розрахунок проведено з позивачкою 30.09.2024. У той же час, предметом спору є правомірність виплаті позивачці заробітної плати з урахуванням розміру посадового окладу, збільшеного на коефіцієнт 1,5, за період з 28.04.2023 по 30.09.2024.

Суд звертає увагу на те, що приписи частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України пов`язують відлік тримісячного строку звернення до суду з днем, коли особа (працівник, службовець) дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За приписами ч. 7 ст. 50 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII складові заробітної плати та особливості оплати праці державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Статтею 346-1 Податкового кодексу України визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців та інших працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними обов`язків.

Заробітна плата державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій складається з:

1) посадового окладу;

2) надбавки за вислугу років;

3) надбавки за ранг державного службовця або за спеціальне звання;

4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця;

5) надбавки за інтенсивність праці;

6) надбавки за виконання особливо важливої роботи;

7) надбавки за персональну кваліфікацію;

8) надбавки за виконання особистих ключових показників ефективності;

9) премії.

Схема посадових окладів державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій визначається Кабінетом Міністрів України та не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців. Порядок встановлення, призупинення, зменшення чи скасування надбавок, зазначених у пунктах 5-8 частини другої цієї статті, визначається Кабінетом Міністрів України.

Для інших категорій працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій умови оплати праці визначаються законодавством, що встановлює умови оплати праці для відповідних категорій працівників.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.

За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через банки/небанківських надавачів платіжних послуг, які отримали право на відкриття і ведення обслуговування рахунків відповідно до Закону України "Про платіжні послуги", поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, позивачка мала бути обізнаною про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснювалась виплата заробітної плати, тому тримісячний строк звернення до суду щодо виплати їй заробітної плати за квітень 2023 року спливав через три місяці з дня, коли вона дізналася (повинна була дізнатися) про порушення свого права (07 травня 2023 року), тобто 07 серпня 2023 року, за травень 2023 року до 07.09.2023, за червень 2023 року до 07.10.2023, за липень 2023 року до 07.11.2023, за серпень 2023 року до 07.12.2023 року, за вересень 2023 року до 07.01.2024, за жовтень 2023 року до 07.02.2024, за листопад 2023 року до 07.03.2024, за грудень 2023 року до 07.04.2024, за січень 2024 року до 07.05.2024, за лютий 2024 року до 07.06.2024, за березень 2024 року до 07.07.2024, за квітень 2024 року до 07.08.2024, за травень 2024 року до 07.09.2024, за червень 2024 року до 07.10.2024, за липень 2024 року до 07.11.2024, за серпень 2024 року до 07.12.2024 та за вересень 2024 року до 07.01.2025.

Ураховуючи наведене, суд констатує пропуск позивачкою тримісячного строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог за період з 28.04.2023 по 30.06.2024. При цьому за період липень-вересень 2024 року позивачкою строк звернення до суду додержано.

Також суд зазначає, що про розмір виплаченої позивачці заробітної плати вона дізнавалася щомісячно, і не була позбавлена права під час проходження публічної служби на звернення до відповідача про надання їй роз`яснень щодо складових виплаченої заробітної плати.

Суд звертає увагу на те, що 06.04.2023 Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, предметом спору якої також є недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано наступні висновки: «До 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності».

Отже, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Таким чином, до заявлених позовних вимог застосуванню підлягають приписи частини першої статі 233 Кодексу законів про працю України у редакції після 19 липня 2022 року, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Правова позиція щодо застосування до подібних правовідносин норми ст. 233 КЗпП України викладена у постанові Верховного Суду від 06.12.2024 по справі №400/5432/24.

Станом на день звернення позивачки до суду існує вищенаведене нормативне регулювання строків звернення до суду із позовом у відносинах публічної служби, яке в силу вимог ч. 3 ст. 3 КАС України суд має застосовувати, при цьому в силу цієї ж норми відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин нечинної редакції ст. 233 КЗпП України.

В постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22 Велика Палата Верховного Суду зазначили, наступне:

«26. Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

27. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

28. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 9901/241/21, проаналізувавши положення частини п`ятої статті 122 КАС України, дійшла висновку, що нею встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, однак такі не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

29. Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

30. Таким чином, строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

31. Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

32. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

33. Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

34. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів)».

Щодо посилання позивачки на концепцію «триваючого правопорушення» суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачка долучила до нього розрахункові листки за період з січня 2023 року по серпень 2024 року, при цьому до позову не додано будь-яких доказів отримання зазначених розрахункових листків позивачкою лише після звільнення зі служби та неотримання їх в період роботи у відповідача.

До відзиву відповідачем додані витяги з:

наказу відповідача від 02.06.2023 №181-о «Про встановлення посадових окладів», яким у зв`язку з прийняттям Постанови №391 позивачці встановлений посадовий оклад з 28.04.2023 - 12 300 грн (позивачка ознайомлена з цим наказом під особистий підпис);

наказу відповідача від 05.07.2023 №255-о «Про встановлення посадових окладів», яким з метою належного виконання Постанови №391 позивачці встановлений посадовий оклад з 22.06.2023 8 200,00 грн (позивачка ознайомлена з цим наказом під особистий підпис);

наказу відповідача від 24.07.2024 №352-о, яким позивачці встановлений посадовий оклад з 23.07.2024 16 400 грн.

З наведених доказів вбачається, що з червня 2023 року позивачка достовірно знала про застосування відповідачем, визначеного Постановою №391 коефіцієнту 1,5, для визначення її посадового окладу починаючи з 28.04.2023.

Також вбачається, що з липня 2023 року позивачка достовірно знала про те, що для визначення її посадового окладу відповідачем з 22.06.2023 не застосовувався коефіцієнт 1,5, визначений Постановою №391.

Отже, відсутні будь-які об`єктивні підстави для твердження позивачки про неможливість визначення нею обсягу своїх вимог до звільнення з державної служби, а тим більше для твердження про те, що про таке порушення вона дізналась після звільнення з державної служби (позивачка під особистий підпис була ознайомлена з наказами відповідача від 02.06.2023 №181-о та від 05.07.2023 №255-о).

З врахуванням зазначеного вище суд висновує про порушення позивачкою строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог за період з 28.04.2023 по 30.06.2024 та відсутність поважних причин для поновлення цього строку.

Відповідно до вимог ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до приписів ч. 15 ст. 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З врахуванням викладено, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду у зв`язку із пропуском позивачкою строку звернення до суду та відсутністю поважних причин для його поновлення.

На підстави вищевикладеного та керуючись ст.ст. 123, 171, 240, 241, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду в частині позовних вимог за період з 28.04.2023 по 30.06.2024, а в решті позовних вимог продовжити розгляд справи.

Копію ухвали надіслати учасників справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її постановлення.

Повний текст ухвали складений 09.01.2025.

Суддя Р.В. Кисіль