Справа № 460/10915/24
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2025-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2025 року м. Рівне №460/10915/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 19.03.2024 року № 43 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 :

- з 16.05.1984 року по 04.10.1985 рік (запис 3) «Промстрой» тресту «Каменец- Подольскпромстрой»;

- з 01.02.1988 рік по 18.05.1988рік (записи 5-6) в Ровенському СМУ «Промжилстрой-2»;

- з 31.05.1988 рік по 13.05.1992 рік (записи 7-10) в Рівненському обласному управлінні Госкомнефтепродукта УССР»:

- з 17.04.1997 по 16.03.2001 (записи 15-17) приватна фірма «Радо» та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 12 квітня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач досягнувши 63 річного віку, 12.03.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та прийняло рішенням від 19.03.2024 №43 про відмову у призначенні пенсії за віком. У згаданому рішенні встановлено, що позивач набув пенсійного віку (63 роки), але немає необхідного страхового стажу (21 рік) так як наявний страховий стаж складає 14 років 2 місяці 28 днів. Окремо зазначено, що за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано період роботи: з 16.05.1984 по 04.10.1985 роки та з 01.02.1988 по 18.05.1988, оскільки виправлена дата наказу про прийняття, з 31.05.1988 по 13.05.1992 - не коректна дата наказу про звільнення, з 17.04.1997 по 16.03.2001 - відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні. Позивач, вважаючи оскаржене рішення відповідача протиправним і таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, звернувся до суду із позовною заявою.

Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 23.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.03.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві та 19.03.2024 прийнято рішення №43 про відмову у призначенні пенсії.

У вказаному рішенні зазначено, що У вказаному рішенні зазначено, що позивач набув пенсійного віку (63 роки), але немає необхідного страхового стажу (21 рік) так як наявний страховий стаж складає 14 років 2 місяці 28 днів. Окремо зазначено, що за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано період роботи: з 16.05.1984 по 04.10.1985 роки та з 01.02.1988 по 18.05.1988, оскільки виправлена дата наказу про прийняття, з 31.05.1988 по 13.05.1992 - не коректна дата наказу про звільнення, з 17.04.1997 по 16.03.2001 - відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні. позивач набув пенсійного віку (63 роки), але немає необхідного страхового стажу (21 рік) так як наявний страховий стаж складає 14 років 2 місяці 28 днів. Окремо зазначено, що за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано період роботи: з 16.05.1984 по 04.10.1985 роки та з 01.02.1988 по 18.05.1988, оскільки виправлена дата наказу про прийняття, з 31.05.1988 по 13.05.1992 - не коректна дата наказу про звільнення, з 17.04.1997 по 16.03.2001 - відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні.

Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ в м.Києві щодо не зарахування до страхового стажу для призначення пенсії за віком спірних періодів роботи згідно трудової книжки, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. За змістом ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону № 1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком. За загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного стажу, визначеного у статті 26 Закону № 1058-IV. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

Судом встановлено, що на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досяг 63 років .

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Як встановлено судом, позивач, до заяви надав копії трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Суд зазначає, що вимоги до ведення та заповнення трудових книжок працівників у період до 1992 року включно визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252; зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412; далі Інструкція №162).

Разом з тим, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58) та визначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується.

При цьому суд зауважує, що положення Інструкції №162 та Інструкції №58 узгоджуються за своєю структурою й змістом, а відтак не потребують повторення.

Так, за змістом пункту 1.1. глави 1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За правилами пункту 2.4. глави 2 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6. глави 2 цієї ж Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Як встановлено судом, трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 містить наступні записи:

№3 від 16.05.1984 прийнятий на роботу в СМУ "Промстрой 3" треста "Кам`янець Подільськпромстрой" на посаду майстра; звільнений з роботи по ст.36 п.3 КЗпП УССР у зв`язку з призовом в лави радянської армії

№5 від 01.02.1988 прийняти на посаду майстра Рівненське СМУ "Промстрой 2";

№6 від 18.05.1988 звільнений з роботи за власним бажанням;

№7 від 31.05.1988 прийнятий старшим інженером продовольчо-технічного відділу;

№8 від 13.06.1989 у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці і за результатом атестації встановлюється кваліфікація ІІ категорії;

№9 від 07.03.1992 у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці і за результатом атестації встановлюється кваліфікація І категорії;

№15 від 17.04.1997 призначений на посаду директора приватної фірми "РАДО";

№16 від 16.03.2001 звільнений за ст. 38 КЗпП за власним бажанням.

При розгляді заяви позивача за призначенням пенсії, Головним управлінням ПФУ в м.Києві не зараховано період роботи: з 16.05.1984 по 04.10.1985 роки та з 01.02.1988 по 18.05.1988, оскільки виправлена дата наказу про прийняття, з 31.05.1988 по 13.05.1992 - не коректна дата наказу про звільнення, з 17.04.1997 по 16.03.2001 - відсутній підпис відповідальної особи при звільненні, відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні

Суд зауважує, що неповне заповнення трудової книжки та записів у ній не спростовує факту трудової діяльності позивача у наведений вище період.

Слід зазначити, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо вищезазначених періодів роботи позивача відповідачем суду не надано.

Разом з тим, окрім наведених обставин, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірні періоди і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Таким чином, суд вважає підтвердженим періоди роботи позивача з 16.05.1984 по 04.10.1985, з 01.02.1988 по 18.05.1988, з 31.05.1988 по 13.05.1992, з 17.04.1997 по 16.03.2001 згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.11.1983, які підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

З огляду на наведене, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що стаж за періоди роботи позивача з 16.05.1984 по 04.10.1985, з 01.02.1988 по 18.05.1988, з 31.05.1988 по 13.05.1992, з 17.04.1997 по 16.03.2001 не можна зарахувати як страховий, оскільки на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Суд зазначає, що підставою для зарахування стажу до страхового є наявність даних у трудовій книжці, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а та від 10.12.2020 у справі №195/851/17.

Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивача у спірний період.

Суд також звертає увагу, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Також позивач, для підтвердження трудового стажу за період роботи з 16.05.1984 по 04.10.1985 роки, з 01.02.1988 по 18.05.1988, та з 31.05.1988 по 13.05.1992 роки він звертався з запитами до державних архівних установ.

Листом від 18.07.2024 № М-27/01-27/24 Державний архів Рівненської області повідомив позивача, що документи СМУ «Промжилстрой-2», «Рівненського обласного управління «Госкомнефтепрдукта УССР`та приватної фірми «Радо» на зберігання до Державного архіву Рівненської області не надходили.

Листом від 30.08.2024 № 2564/04-02 КУ «Трудовий архів Рівненської міської ради» повідомила позивача, що документи з кадрових питань (особового складу) по Рівненському СМУ «Промжитлобуд-2», Рівненському обласному управлінню Держкомнафтопродукту УРСР, Приватній фірмі «Радо» на зберігання архіву не надходили.

Кам`янець - Подільський міський архів Кам`янець - Подільської міської ради також не підтвердив довідкою трудовий стаж роботи позивача за період 16.05.1984 - 04.10.1985 в Кам`янець Подільському БМУ «Промбуд».

Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, за якою певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 17.04.1997 по 16.03.2001, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (Довідка ОК-5).

Згідно статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Статтею 106 Закону України №1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17.

Відповідно до статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно із частинами 11 та 12 статті 9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із закону.

Відтак, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період його роботи з з 17.04.1997 по 16.03.2001, оскільки в даному випадку позивач не несе відповідальність у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску, у зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків в Реєстрі. При цьому, суд звертає увагу на те, що вищевказаний період роботи відображений в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 28.11.1983, який підтверджує працевлаштування позивача в період з Відтак, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період його роботи з з 17.04.1997 по 16.03.2001, оскільки в даному випадку позивач не несе відповідальність у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску, у зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків в Реєстрі. При цьому, суд звертає увагу на те, що вищевказаний період роботи відображений в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 28.11.1983, який підтверджує працевлаштування позивача в період з 17.04.1997 по 16.03.2001. 17.04.1997 по 16.03.2001.

Зважаючи на встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що не зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 16.05.1984 по 04.10.1985, з 01.02.1988 по 18.05.1988, з 31.05.1988 по 13.05.1992, з 17.04.1997 по 16.03.2001 орган пенсійного фонду порушив його законні права та інтереси, що свідчить про протиправність допущеної суб`єктом владних повноважень бездіяльності.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо необхідності для повного відновлення порушеного права позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про відмову у призначенні пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди його роботи з 16.05.1984 по 04.10.1985, з 01.02.1988 по 18.05.1988, з 31.05.1988 по 13.05.1992, з 17.04.1997 по 16.03.2001 згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.11.1983

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, в постанові від 07.05.2024 року по справі №460/38580/22, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в м.Києві.

Відповідно до статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивачу 63 роки виповнилося 11.04.2024 року, а з заявою про призначення пенсії та необхідними документами позивач звернувся 12.03.2024, то пенсія повинна бути призначена позивачу з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку з 12.04.2024.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення повністю.

Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 19.03.2024 року № 43 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 16.05.1984 року по 04.10.1985 рік в «Промстрой» тресту «Каменец Подольскпромстрой», з 01.02.1988 рік по 18.05.1988рік в Ровенському СМУ «Промжилстрой -2», з 31.05.1988 рік по 13.05.1992 рік в Рівненському обласному управлінні Госкомнефтепродукта УССР», з 17.04.1997 по 16.03.2001 в приватній фірмі «Радо» згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 28.11.1983.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 12 квітня 2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві суму судового збору 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 09 січня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16,м. Київ,04053, ЄДРПОУ/РНОКПП 42098368)

Суддя С.М. Дуляницька