Справа № 240/17190/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року м. Житомир справа № 240/17190/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії згідно з вимогами статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон № 796-XII) зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі Закон № 1058-IV);

- зобов`язати відповідача призначити та щомісячно виплачувати пенсію відповідно до вимог статті 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, починаючи з 07 серпня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням (3 категорія), та проживає в населеному пункті, який відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106, належить до зони гарантованого добровільного відселення. З огляду на зазначене, вважає, що має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII. Однак пенсійний орган протиправно відмовив у призначені та виплаті пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до цього Закону з підстав того, що у період з 01 вересня 1987 року по 27 червня 1989 року позивачка навчалась у навчальному закладі, який не розташований у зоні гарантованого добровільного відселення. Вважає, що при цьому відповідачем безпідставно не враховано довідку від 03 вересня 2023 року № 19 про те, що у період з 20 січня 1989 року по 23 червня 1989 року вона проходила переддипломну практику та стажування й працювала продавцем у Лугинському районному споживчому товаристві у смт Жовтневе Лугинського району Житомирської області, що підтверджує проживання та роботу в зоні гарантованого добровільного відселення упродовж достатнього для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII періоду.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що за доданими документами станом на 01 січня 1993 року підтверджений період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення становить менше три роки, що не дає право на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону № 796-XII.

15 жовтня 2024 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області через підсистему "Електронний суд" подано клопотання про залучення другого відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оскільки за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 07 серпня 2024 року про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Розглянувши зазначене клопотання, суд ухвалою від 16 жовтня 2024 року залучив Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області до участі у справі № 240/17190/24, як другого відповідача.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позов також не визнав, й у відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що період роботи (проживання) позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону № 796-XII за наданими документами станом на 01 січня 1993 року становить лише 02 роки 08 місяців 11 днів, тому рішенням від 15 серпня 2024 року № 8 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області правомірно відмовлено у призначенні пенсії. Зокрема, відповідачем не зараховано до періодів роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення період роботи з 01 січня 1992 року по 19 липня 1994 року згідно з трудовою книжкою від 04 липня 1989 року НОМЕР_1 , оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, страховий стаж роботи в рф може бути зараховано тільки по 31 грудня 1991 року.

(У період з 18 по 30 грудня 2024 року суддя Приходько О.Г. перебувала у відпустці; у період з 31 грудня 2024 року по 07 січня 2025 року - на лікарняному).

Розглянувши доводи у позовній заяві та відзивах на позов, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з урахуванням такого.

Суд встановив, що ОСОБА_1 має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням потерпілої від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 (дублікат), виданого 20 грудня 2023 року Житомирською обласною державною адміністрацією (замість посвідчення серії НОМЕР_3 від 02 листопада 1992 року).

З метою реалізації права на пенсійне забезпечення, позивачка, після досягнення 54-річного віку, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 07 серпня 2024 року про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII як особі, яка постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатом розгляду поданих ОСОБА_1 заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення від 15 серпня 2024 року № 98, яким відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, оскільки станом на 01 січня 1993 року вона прожила (відпрацювала) в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років, лише 02 роки 08 місяців 11 днів, що не дає права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

В зазначеному рішенні вказано, що на підставі поданих документів та за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж становить 31 рік 03 місяці.

До страхового стажу не зараховано період роботи з 01 січня 1992 року по 19 липня 1994 року згідно з трудовою книжкою від 04 липня 1989 року НОМЕР_1 , оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, страховий стаж роботи в рф може бути зараховано тільки по 31 грудня 1991 року.

До періоду проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди:

- навчання згідно з наданим дипломом в Житомирському кооперативному технікумі, оскільки навчальний заклад знаходиться в місті Житомир, яке не відноситься до населених пунктів зони гарантованого добровільного відселення та відсутня інформація про підтвердження проживання по місцю реєстрації за період навчання;

- з 18 січня 1991 року по 19 липня 1994 року роботи в рф згідно із записами у трудовій книжці від 04 липня 1989 року НОМЕР_1 , оскільки не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення;

- з 21 листопада 1994 року по 01 вересня 1997 року роботи в "Черкасінспаливо" згідно із записами у трудовій книжці від 04 липня 1989 року НОМЕР_1 , оскільки с. Озерянське не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

У зв`язку із непідтвердженням періоду проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а саме документального підтвердження станом на 01 січня 1993 року 02 роки 08 місяців 11 днів, пенсійним органом прийнято оскаржуване у цій справі рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з того, що ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивачки права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом № 796-XII.

Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (стаття 11 Закону № 796-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років відносяться до категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Згідно зі статтею 65 Закону № 796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Крім того, згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з положеннями статті 26 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, згідно з приміткою до вказаної статті, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-ІV і цього Закону.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) (надалі Порядок № 22-1), абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 якого передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).

У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

У постанові від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23 Верховний Суд, за подібних зі спірними відносин в аспекті належного підтвердження проживання (роботи) у зоні радіаційного забруднення для цілей призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, зауважив на тому, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

В контексті обставин тієї справи, які є подібними зі спірними, Суд врахував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Визначаючись щодо належного та достатнього підтвердження необхідного періоду проживання (роботи, навчання) позивачки для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII суд враховує, що згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. А відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, у тому числі, видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Згідно із розпискою-повідомленням в матеріалах пенсійної справи заяву ОСОБА_1 прийнято 07 серпня 2024 року і зареєстровано за № 528, до якої додано, зокрема, для підтвердження постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (графа 5 "Документи про місце проживання (реєстрації) особи"):

- довідку від 05 серпня 2024 року № 303, видану Миролюбівським старостинським округом Лугинською селищною радою Коростенського району Житомирської області, згідно з якою ОСОБА_1 : проживала та зареєстрована в період з 26 квітня 1986 року по 27 серпня 1987 року; проживала без реєстрації з 01 січня 1988 року по 31 січня 1988 року, з 01 липня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 01 січня 1989 року по 31 січня 1989 року, проживала та зареєстрована в період з 06 липня 1989 року по 19 листопада 1990 року, з 12 березня 1992 року по 12 січня 1996 року, з 13 січня 1996 року по 14 серпня 1998 року в смт Жовтневе Лугинського району Житомирської області, яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення; смт Жовтневе Лугинського району Житомирської області відповідно до Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" від 09 квітня 2015 року № 317-VIII було перейменовано на смт Миролюбів Лугинського району Житомирської області (постанова ВРУ від 12 травня 2016 року № 1353-VIII від 12 травня 2016 року). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ територія ліквідованого Лугинського району увійшла до Коростенського району Житомирської області;

- довідку від 06 серпня 2024 року № 1464, видану виконавчим комітетом Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області, в якій зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживала в селищі Лугини Коростенського району Житомирської області з 21 серпня 1998 року по 18 травня 2005 року (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, с. Лугини Коростенського району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ територія ліквідованого Лугинського району увійшла до Коростенського району Житомирської області);

- довідку від 06 серпня 2024 року № 192, видану Комунальним підприємством "Полісся" Лугинської селищної ради, в якій зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в смт Лугини Коростенського району Житомирської області з 19 травня 2005 року по даний час (відповідно до постанови Кабінету Міністрів смт Лугини відноситься до зони гарантованого добровільного відселення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ.

Аналіз дослідженого судом змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15 серпня 2024 року № 98 дає підстави вважати, що підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, на підставі заяви від 07 серпня 2024 року слугували висновки пенсійного органу про те, що період проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення становить менше 3 років, а саме 02 роки 08 місяців та 11 днів, й до цього періоду не зараховано, зокрема, навчання за період з 1987-1989 років у Житомирському кооперативному технікумі, оскільки навчальний заклад знаходиться в місті Житомир, яке не відноситься до населених пунктів зони гарантованого добровільного відселення та відсутня інформація про підтвердження проживання по місцю реєстрації за період навчання.

Також згідно зі спірним рішенням до цього періоду не зараховано й інші періоди: з 18 січня 1991 року по 19 липня 1994 року роботи в російській федерації; з 21 листопада 1994 року по 01 вересня 1997 року роботи в "Черкасінспаливо".

Проте, у позовній заяві позивачка не наполягає на зарахуванні саме цього стажу до періоду проживання (роботи, навчання) у зоні гарантованого добровільного відселення натомість стверджуючи, що під час навчання у навчальному закладі (Житомирському кооперативному технікумі) вона проходила переддипломну практику та стажування у Лугинському районному споживчому товаристві у період з 20 січня 1989 року по 23 червня 1989 року працюючи продавцем продовольчого магазину у смт Жовтневе Лугинського району Житомирської області, де постійно проживала, що підтверджується довідкою від 03 вересня 2023 року № 19.

Дослідженими судом матеріалами справи підтверджено, зокрема, дипломом серії НОМЕР_4 та записами у трудовій книжці НОМЕР_1 те, що позивачка навчалася в Житомирському кооперативному технікумі в 1987-1989 роках, натомість, додана до заяви про призначення пенсії від 07 серпня 2024 року довідка Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області (Миролюбівський старостинський округ) від 05 серпня 2024 року № 303 вказує на те, що позивачка в періоди коли не була задіяна у процесі навчанні у Житомирському кооперативному технікумі, а саме: з 26 квітня 1986 року по 27 серпня 1987 року, з 01 січня 1988 року по 31 січня 1988 року, з 01 липня 1988 року по 31 серпня 1988 року, з 01 січня 1989 року по 31 січня 1989 року, з 06 липня 1989 року по 19 листопада 1990 року проживала в смт Жовтневе Лугинського району Житомирської області, яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Крім того, відповідно до довідки Лугинського районного споживчого товариства від 03 вересня 2023 року № 19 вбачається, що позивачка у період з 20 січня 1989 року по 23 червня 1989 року перебувала на стажуванні в Лугинському районному споживчому товаристві.

Однак, відповідачем ці обставини враховані не були й до періоду проживання та роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано, зокрема, увесь період навчання у Житомирському кооперативному технікумі за відсутності інформації про підтвердження проживання по місцю реєстрації упродовж навчання.

Проте, аналіз судом змісту довідку Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області (Миролюбівський старостинський округ) від 05 серпня 2024 року № 303 дає підстави вважати підтвердженим саме проживання (а не тільки реєстрації) позивачки протягом певних періодів упродовж навчання у Житомирському кооперативному технікумі у зоні гарантованого добровільного відселення - смт Жовтневе Лугинського району Житомирської області, яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Що ж до цієї довідки Лугинського районного споживчого товариства (Лугинське РСТ) від 03 вересня 2023 року № 19, якою підтверджується стажування позивачки у Лугинському районному споживчому товаристві у період з 20 січня 1989 року по 23 червня 1989 року працюючи продавцем продовольчого магазину у смт Жовтневе, суд звертається до норм Порядку № 22-1, згідно з пунктом 1.8 якого передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Досліджуючи докази в матеріалах справи суд встановив, що розписка-повідомлення (а.с.48) не містить даних про додання до заяви про призначення пенсії від 07 серпня 2024 року довідки Лугинського районного споживчого товариства (Лугинське РСТ) від 03 вересня 2023 року № 19, проте матеріали пенсійної справи не містять й повідомлень про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, як і не містить й заява відповідного запису пенсійного органу щодо письмового повідомлення заявниці про те, які документи необхідно подати додатково, зробленого відповідно до пункту 1.8 Порядку № 22-1.

Визначаючись у цьому спорі суд виходить з того, що відмовляючи в задоволенні заяви позивачки щодо призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, пенсійний орган не дотримав встановленої у Порядку № 22-1 процедури розгляду заяви щодо призначення пенсії, зокрема в частині повідомлення заявниці щодо відсутності необхідних документів на підтвердження 3-річного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та необхідності надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, обмежившись висновком про незарахування відповідних періодів до періоду проживання у зоні радіоактивного забруднення згідно з наданими позивачкою довідками, якими на її думку цей період належно підтверджений.

Враховуючи наведене у суду відсутні підстави вважати належно розглянутою заяву позивачки про призначення пенсії від 07 серпня 2024 року та дотримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області пункту 1.8 та 4.7 Порядку № 22-1, а саме встановлення права позивачки на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що дефекти адміністративного акта можуть не стосуватися його змісту, а бути пов`язаними з процедурою прийняття. Деякі процедурні вимоги необхідно розглядати не як вимоги до акта, а як вимоги до органів, уповноважених його приймати.

Надання оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, потребує співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення (пункти 54-55 постанови Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20).

В аспекті наведеного суд резюмує, що довідка Лугинського районного споживчого товариства (Лугинське РСТ) № 19, на яку спирається позивачка, датована 03 вересня 2023 року, а відтак є обґрунтовані підстави вважати, що за умови дотримання встановленої Порядком № 22-1 процедури розгляду заяви про призначення пенсії, зокрема щодо повідомлення про недостатність поданих заявницею документів для належного підтвердження 3-річного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, позивачка мала змогу додаткового упродовж трьох місяців додати до заяви цю довідку. При цьому варто врахувати, що згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15 серпня 2024 року № 98 про відмову у призначенні пенсії пенсійним органом визнано документально підтвердженим період проживання та роботи позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року 02 роки 08 місяців 11 днів. Водночас згаданою довідкою Лугинського районного споживчого товариства (Лугинське РСТ) від 03 вересня 2023 року № 19 підтверджується стажування позивачки у Лугинському районному споживчому товаристві у період з 20 січня 1989 року по 23 червня 1989 року працюючи продавцем продовольчого магазину у смт Жовтневе, тобто понад 4 місяці.

В контексті обставин цієї справи, передумовою прийняття відповідачем рішення про призначення/відмову у призначенні пенсії є не лише отримання заяви позивачки, але й її розгляд. У цій справі розгляд заяви та документів відбувся без дотримання права позивачки бути у встановленому порядку повідомленою про недостатність поданих документів для підтвердження необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року та надання додаткових документів у тримісячний строк.

Тож достатні вагомі підстави для висновку, що неповідомлення позивачки відповідно до пункту 1.8 Порядку № 22-1 про недостатність поданих документів для підтвердження 3-річного періоду проживання у зоні радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року зумовило відмову у призначенні пенсії, натомість за умови чіткого дотримання встановленої процедури прийняття такого рішення (розгляду заяви) результат розгляду заяви та рішення пенсійного органу могло бути інакшим.

У постанові від 23 квітня 2019 року у справі № 759/12575/15-а за подібних зі спірними правовідносин Верховний Суд виходив з того, що аналіз положень Порядку № 22-1 дає підстави для висновку, що встановивши, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково та в заяві про призначення пенсії зробити відповідний запис. Тому Суд виснував, що пенсійний орган встановивши, що до заяви про призначення пенсії за віком не додано необхідний документ, мав повідомити про це заявника, а не приймати рішення про відмову у призначенні пенсії.

Такий же підхід має бути застосований й у цій справі.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені обставини цієї справи суд доходить висновку, що для належного захисту прав позивачки слід вийти за межі позовних вимог визнавши протиправним та скасувавши рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15 серпня 2024 року № 98, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Обираючи належний спосіб захисту права на пенсійне забезпечення позивачки виходячи із встановлених обставин цієї справи суд враховує, що критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є, насамперед, встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату.

У разі якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи упевнитися чи дотримано при зверненні заявника та відповідному розгляді суб`єктом владних повноважень усіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт, до якого звертається позивач, має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень при прийнятті рішення урахувати оцінку, надану у судовому рішенні.

Така позиція є усталеною у судовій практиці й кореспондується з положеннями КАС України, за якими суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх передбачених підстав для призначення пенсії у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки вказане не входить до предмету судової перевірки, а пенсійний орган не розглядав/не досліджував й не надавав оцінку відомостям у довідці Лугинського районного споживчого товариства (Лугинське РСТ) від 03 вересня 2023 року № 19 для цілей встановлення достатнього періоду проживання у зоні радіаційного забруднення позивачки для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, за результатом розгляду цієї справи для належного захисту права позивачки слід зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 серпня 2024 року і додані до неї документи та прийняти вмотивоване рішення з дотриманням встановленої процедури згідно з Порядком № 22-1 з урахуванням висновків суду у цьому судовому рішенні.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, рішенням якого позивачці відмовлено у призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивачки має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення цієї пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі № 240/16372/23.

Тому, звернені позовні вимоги до іншого відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволенню не підлягають.

Отже, заявлені позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню частково.

На підставі положень частини третьої статті 139 КАС України сплачений позивачкою судовий збір згідно із квитанцією від 05 вересня 2024 року підлягає частковому відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вулиця Ольжича, будинок 7, місто Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15 серпня 2024 року № 98 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно з вимогами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 серпня 2024 року про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

13.01.25