Справа № 727/11854/24
Суддя: Гавалешко П. С.
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/727/2/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.

при секретарі Макаренко Б.В.

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пилип`юк О.М. звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що 28 травня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення №2154, якою накладено на громадянина ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав 19.10.2024, про що поставив дату та підпис.

Як вбачається з оскаржуваної постанови " ОСОБА_3 , будучи військовозобов?язаним, 20.05.2024 р. о 08:40 год., знаходячись в приміщенні Чернівецького ООЦМ за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 був направлений на військово-лікарську комісію з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, але відмовився від проходження військово-лікарської комісії, тобто порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період. Своїми протиправними винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_4 порушив вимоги абзацу 3 ч. 1 ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період. Тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення."

Вважає, що вказана вище постанова є протиправною через відсутність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, невідповідність висновків викладених у постанові фактичним обставинам справи, та підлягає скасуванню.

Стверджує, що ніякого направлення на військово-лікарську комісію, підписаного начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 20.05.2024 року не отримував та відповідно і не міг відмовитись від проходження військово-лікарської комісії.

Постановою №2154 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період.

Віповідно до ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, в редакції чинній станом на 20.05.2024, тобто на момент, нібито, вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність настає у разі повторного протягом року вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Представник позивача зазначає, що вищенаведене свідчить, що описані в фабулі оскаржуваної постанови №2154 діяння не відповідають диспозиції ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Також позивач не знав ні про час і місце розгляду справи, оскільки його ніхто не повідомляв та про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 19.10.2024 року, коли її отримав.

Тому вважає, що посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_1 при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не врахувала вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема, чи було вчинено ОСОБА_1 порушення законодавства про мобілізацію, і чи наявний в його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Тому на підставі вищевикладеного представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пилип`юк О.М. просить суд задовольнити заяву, постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення №2154 від 28 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 210-1 КУпАП із накладенням на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. - скасувати, закрити справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП у зв?язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 - судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пилип`юк О.М. в судове засідання не з`явились, однак згідно спрямованої до суду заяви підтримують поданий ними позов в повному обсязі та просять суд його задовольнити; справу просять суд розглянути без їх участі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення судового засідання від них до суду не надходило, у зв`язку із чим суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність. При цьому, відзив на адміністративний позов від представника відповідача до суду також не надходив.

Згідно з ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання учасників справи, яких належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення №2154 від 28 травня 2024 року, вбачається, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було встановлено, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., оскільки ОСОБА_3 , будучи військовозобов?язаним, 20.05.2024 р. о 08:40 год., знаходячись в приміщенні Чернівецького ООЦМ за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 був направлений на військово-лікарську комісію з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, але відмовився від проходження військово-лікарської комісії, тобто порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період. Своїми протиправними винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_4 порушив вимоги абзацу 3 ч. 1 ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період (а.с. 8).

ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується в додатку Резерв+, дані уточнено ним вчасно (а.с.11).

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 74 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Разом з тим, доказів на підтвердження вручення ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії, підписаного начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також роз`яснення останньому під особистий підпис законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду, представником відповідача суду надано не було.

Відзив на адміністративний позов з долученим до нього матеріалами справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП представником відповідача суду так і не було надано, в тому числі й копію вищевказаного направлення на проходження військово-лікарської комісії, копію Журналу реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, Акту про відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, тощо.

Крім того, постановою №2154 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а саме за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період. Відповідно до ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, в редакції чинній станом на 28.05.2024, тобто на момент винесення постанови, відповідальність настає у разі повторного протягом року вчинення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню. Тобто, вищенаведене свідчить, що описані в фабулі оскаржуваної постанови №2154 діяння не відповідають диспозиції ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Більше того, санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу на громадян від п?ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто на суму від 8500 грн до 11900 грн, а не 17000 грн. Відповідачем не надано суду також доказів щодо повторного протягом року вчинення порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Таким чином, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів вчинення позивачем зазначеного у спірній постанові адміністративного правопорушення представником відповідача суду надано не було.

Водночас, пунктом першим статті 247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Разом з тим, на виконання вимог ст. 77 КАС України, представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини, що зазначені у вищевказаній спірній постанові по справі про адміністративне правопорушення №2154 від 28 травня 2024 року.

При цьому, сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 не було доведено вину позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 слід задовольнити, оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення №2154 від 28 травня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - скасувати, а справу про вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатив судовий збір в розмірі 605.60 грн., а відповідач є суб`єктом владних повноважень, то судовий збір в зазначеному розмірі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 5-11, 13-16, 77, 120, 242-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення №2154 від 28 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 210-1 КУпАП із накладенням на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. - скасувати.

Закрити справу про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП у зв?язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 - судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя П.С. Гавалешко