Справа № 158/78/25
Суддя: Корецька В. В.
Дата ухвалення: 2025-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/78/25
Провадження № 2-а/0158/7/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2025 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Корецької В.В.
за участю секретаря Процик Л.В.
представника позивача Штоюнди Ж.М.
перекладача - Акбаров Ділшод Мумінович
відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці справу за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення, -
в с т а н о в и в :
Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулося до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.05.2024 року, громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на 6 (шість) місяців.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.11.2024 року, продовжено строк затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 2 місяці.

Зазначає, що відповідача ідентифіковано паспортом для виїзду за кордон НОМЕР_1 , терміном дії до 15.07.2029 року, однак забезпечити рішення про примусове видворення не є можливим, у зв`язку із відсутністю прямого транспортного сполучення між Україною та Республікою Узбекистан, а також його відмовою покидати територію України.

З врахуванням наведеного, позивач просить продовжити строк затримання з метою забезпечення примусового видворення на шість місяців.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 10.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні, заявлені вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.05.2024 року, громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на 6 (шість) місяців.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.11.2024 року, продовжено строк затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 2 місяці.

У судовому засіданні також встановлено, що особа відповідача ідентифікована, що підтверджується копією паспорту для виїзду за кордон НОМЕР_1 , терміном дії до 15.07.2029 року.

Відповідач не звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 30 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені у статті 289 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У частині одинадцятій статті 289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (частина дванадцята статті 289 КАС України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі №743/1046/20 дійшов висновку, що перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку її затримання в ПТПІ, наведений у частині тринадцятій статті 289 КАС України і цей перелік є вичерпним.

Суд не вбачає підстав для відступу від цього висновку і вважає його застосовним до обставин цієї справи, що так само стосуються питання продовження строку затримання іноземця, який незаконно перебуває в Україні, за умов, розцінених позивачем такими, що унеможливлюють забезпечення його примусового видворення.

Як вбачається із матеріалів справи, неможливість забезпечити примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 у восьмимісячний строк з дня його затримання представник позивача пов`язував з із відсутністю прямого транспортного сполучення між Україною та Республікою Узбекистан.

Однак, зазначена позивачем обставина не є підставою для продовження строку затримання відповідача, особу якого ідентифіковано.

До вищевказаного висновку також дійшла колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 26.09.2023 року (справа №158/1645/23, провадження № К/990/25792/23)

При цьому, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач не йде на співпрацю та відмовляється заповнювати будь які документи.

Окрім того, відсутність можливості виконати судове рішення про примусове видворення відповідача за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача

Продовження строку затримання відповідача без належних та вичерпних на те підстав не відповідає статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави - відповідним міграційним органом.

Так, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на вказані обставини, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Варто також зазначити, що у позовній заяві представником позивача не зазначено вчинення ними (органом, підрозділом) будь яких заходів для забезпечення примусового видворення відповідача, які вживалися після прийняття рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.05.2024 року щодо його затримання на строк 6 місяців та його продовження на строк 2 місяці, на підставі рішення суду від 12.11.2024 року.

Таким чином, враховуючи, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, можливе лише за їх наявності, а також те, що представником позивача (органом, підрозділом) не вчинялися належним чином заходи для забезпечення примусового видворення відповідача, зокрема, після прийняття рішень Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.05.2024 року, 12.11.2024 року, з моменту яких пройшов значний проміжок часу, відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про продовження строку затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 72-77, 268-272, 289 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 про продовження строку затримання з метою забезпечення примусового видворення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4А, .

Представник позивача Штоюнда Жанна Максимівна, робоча адреса: м. Київ, вул. Березняківська, 4А.

Відповідач громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 13.01.2025 року.