Справа № 200/8608/24
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2025 року Справа№200/8608/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про:

визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21 листопада 2024 року № 85 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за результатами розгляду заяви від 15 листопада 2024 року;

зобов`язання відповідача зарахувати до страхового та пільгового стажу позивача за Списком № 2: періоди роботи з 11 жовтня 1989 року по 21 листопада 1990 року, з 22 листопада 1990 року по 05 травня 1992 року;

до страхового стажу: період отримання допомоги по безробіттю з 20 листопада 2008 року по 14 листопада 2009 року, період догляду за дитиною до трьох років відповідно свідоцтв про народження дітей з 01 березня 1994 року по 28 лютого 1997 року, з 17 березня 1988 року по 16 березня 1991 року;

зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 15 листопада 2024 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що відмова винесена без врахування висновків Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020. Також позовні вимоги вмотивовано протиправністю відмови у зарахуванні до пільгового та страхового стажу вказаних вище періодів роботи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом для надання відзиву не скористався, ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана адресатом 13 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд».

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

15 листопада 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На час звернення позивач досягла 54 років 11 місяців.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21 листопада 2024 року № 85 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через недосягнення 55 річного віку, а також відсутність страхового та пільгового стажу.

Рішенням встановлено, що страховий стаж становить 19 років 03 місяці 28 днів, пільговий 08 років 05 місяців 20 днів (згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу).

Одночасно за формою «Аналіз права» пільговий стаж за Списком № 2 становить 9 років 1 місяць 25 днів.

З огляду на суперечливі дані суд виходить із підрахунку сумарної кількісті місяців за формою РС-право, зарахованих до пільгового стажу за Списком № 2, а саме 113 місяців 20 днів, що відповідає 09 рокам 05 місяцям 20 дням.

Згідно з оскаржуваним рішенням до страхового стажу відповідачем не зараховано періоди за дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня дата видачі трудової книжки.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Абзацом 1 пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Наведені норми кореспондуються з приписами абзаців 1, 2, 13 пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції Закону від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 статтю 13 Закону № 1788-ХІІ визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, згідно з яким застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: […]

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. […]».

Отже, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії Закон № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в Рішенні Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року).

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, за Законом № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 позивач має достатній пенсійний вік.

Проте спірним є також питання наявності у позивача необхідного страхового та пільгового стажу роботи за Списком № 2.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. […].

Позивачем надано дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 , де не проставлено дату заповнення трудової книжки, та ксерокопію трудової книжки серії НОМЕР_2 , записи якої відповідають записам дубліката. Ксерокопія містить дату заповнення трудової книжки від 11 жовтня 1989 року, що узгоджується з першим записом про працевлаштування.

Відповідно до пункту 5.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється

за загальними правилами. […].

Отже, правила заповнення трудової книжки, визначені пунктом 2.12 Інструкції № 58, підлягають застосуванню і до дубліката.

Згідно з вказаним пунктом після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

На титульному аркуші дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 дата заповнення трудової книжки не проставлена, чим фактично порушено вимоги пункту 2.12 Інструкції № 58.

Однак за правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи вказану правову позицію, суд зазначає, що записи дубліката трудової книжки виконано акуратно і послідовно із зазначенням дат прийому та звільнення з роботи, достовірність цих записів сумнівів не викликає. Тому встановлені обставини не можуть бути підставою для незарахування періодів роботи позивача до страхового стажу за наявними відомостями дубліката трудової книжки.

Суд також враховує, що відповідальним за заповнення дубліката трудової книжки є підприємство роботодавець, а тому позивач не може бути позбавлений права на пенсію з формальних підстав, а виявлений недолік не може вважатися достатньою підставою для відмови позивачеві у зарахуванні цього періоду на підставі дубліката трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що він заповнений роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Отже, записи дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 підлягають врахуванню, а періоди роботи з 11 жовтня 1989 року по 21 листопада 1990 року, з 22 листопада 1990 року по 05 травня 1992 року зарахуванню до страхового стажу, що підтверджуються записами № 2-5.

Вказаними записами встановлено, що 11 жовтня 1989 року позивача прийнято в чавуноливарний цех землеробом ділянки чавуну 2 розряду до Відкритого акціонерного товариства «СКМЗ»; 22 листопада 1990 року - переведено в тому же цеху стриженником ручного формування ділянки сталі; 05 травня 1992 року - звільнено.

За відомостями форми РС-право періоди з 11 жовтня 1989 року по 21 листопада 1990 року, з 22 листопада 1990 року по 05 травня 1992 року не зараховано до пільгового стажу за Списком 2.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року № 383 , при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Отже, наявність атестації робочих місць за вказаний період не передбачена законодавчо.

Професії землероб, стриженник віднесено до Списку № 2 розділу XV, підрозділ 1 «а», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах» від 22 серпня 1956 року № 1173, а також професія стриженник ручного формування віднесена до Списком № 2 розділу XIV, підрозділ 1 «а», 2150100а-18867, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» від 26 січня 1991 року № 10.

Таким чином, аналіз норм законодавства та відомостей трудової книжки свідчить про зайнятість позивача повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, які віднесено до Списку № 2, а тому періоди роботи з 11 жовтня 1989 року по 21 листопада 1990 року, з 22 листопада 1990 року по 05 травня 1992 року підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2.

Щодо періодів догляду за дитиною до трьох років відповідно до свідоцтв про народження дітей з 17 березня 1988 року по 16 березня 1991 року, з 01 березня 1994 року по 28 лютого 1997 року.

Відповідно до пункту «ж» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з абзацами 1-3 пункту 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Свідоцтвами про народження дітей позивача серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 визначено наступні дати народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Три роки з дня народження дітей охоплюють періоди з 17 березня 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01 березня 1994 року по 28 лютого 1997 року.

Проте вказані періоди перетинаються з періодами навчання та роботи.

Частина періоду з 17 березня 1988 року по 16 березня 1991 року, а саме період з 17 березня 1988 року по 21 червня 1989 року зарахований відповідачем до страхового стажу як навчання, наступна частина періоду, а саме період з 11 жовтня 1989 року по 16 березня 1991 року визначений записами трудової книжки як період працевлаштування, якому вище надано оцінку судом.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що тільки в період з 22 червня 1989 року по 10 жовтня 1989 року позивач не працювала до досягнення дитиною 3-річного віку.

За загальним правилом статті 24 Закону № страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частина періоду з 01 березня 1994 року по 28 лютого 1997 року, а саме період з 01 березня 1994 року по 27 листопада 1996 року, визначена записами трудової книжки як період працевлаштування.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що тільки в період з 28 листопада 1996 року по 28 лютого 1997 року позивач не працювала до досягнення дитиною 3-річного віку.

Отже, відсутні підстави для зарахування спірних періодів у цілому як періодів догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми. Зарахуванню підлягають частини періодів з 22 червня 1989 року по 10 жовтня 1989 року, з 28 листопада 1996 року по 28 лютого 1997 року як періоди догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми.

Щодо періоду отримання допомоги по безробіттю з 20 листопада 2008 року по 14 листопада 2009 року.

Після 1 січня 2004 року до страхового стажу зараховують періоди, коли людина перебувала на обліку в центрі зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) або матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації (стаття 24 Закону № 1058-IV).

Записами № 36, 37 вкладишу до трудової книжки від 16 квітня 2008 року підтверджується, що позивач у зазначений період перебувала на обліку в центрі зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю.

Отже, вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21 листопада 2024 року № 85 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за результатами розгляду заяви від 15 листопада 2024 року.

Суд зазначає, що з урахуванням періодів роботи з 11 жовтня 1989 року по 21 листопада 1990 року, з 22 листопада 1990 року по 05 травня 1992 року, позивач набув право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, який має страховий стаж не менше 20 років та пільговий не менше 10 років.

З огляду на викладене похідні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 15 листопада 2024 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, із зарахуванням до страхового та пільгового стажу за Списком № 2: періодів роботи з 11 жовтня 1989 року по 21 листопада 1990 року, з 22 листопада 1990 року по 05 травня 1992 року;

до страхового стажу: періоду отримання допомоги по безробіттю з 20 листопада 2008 року по 14 листопада 2009 року, періодів догляду за дитиною до трьох років з 22 червня 1989 року по 10 жовтня 1989 року, з 28 листопада 1996 року по 28 лютого 1997 року.

В іншій частині позову відмовити.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Відповідно до речення 1 частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21 листопада 2024 року № 85 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за результатами розгляду заяви від 15 листопада 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, Львівська область, 79016) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 15 листопада 2024 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, із зарахуванням до страхового та пільгового стажу за Списком № 2: періодів роботи з 11 жовтня 1989 року по 21 листопада 1990 року, з 22 листопада 1990 року по 05 травня 1992 року; до страхового стажу: періоду отримання допомоги по безробіттю з 20 листопада 2008 року по 14 листопада 2009 року, періодів догляду за дитиною до трьох років з 22 червня 1989 року по 10 жовтня 1989 року, з 28 листопада 1996 року по 28 лютого 1997 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, Львівська область, 79016) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1 000 (одна тисяча) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 січня 2025 року.

Суддя Ю.М. Льговська