Справа № 754/12968/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 783 від 05.09.2024 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.09.2024 позов залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2024 позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у письмовому провадженні на 08.01.2025.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до норм ч. 2 ст. 312 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліків, визначених судом в ухвалі від 17.09.2024 (зміст позовних вимог не містить виклад обставин, що визначений позивачем відповідач є юридичною особою і може бути самостійним відповідачем).

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визначив недоліки позовної заяви, оскільки остання відповідала вимогам КАС України, а повернення позовної заяви є безпідставним обмеженням доступу до правосуддя.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно приписів п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в ухвалах про залишення позовної заяви без руху, судом першої інстанції, як недолік позовної заяви, було визначено те, що у порушення п. 4 і п. 5 ч. 5 ст. 160 КАС України, зміст позовних вимог не містить виклад обставин, що визначений позивачем відповідач є юридичною особою і може бути самостійним учасником.

Водночас, на переконання колегії суддів, поданий первинно позов та наданий на виконання вимог ухвали суду примірник, у повній мірі відповідали вимогам ст. ст. 160 та 161 КАС України, зокрема, щодо змісту позовної заяви, за яким чітко вбачається, з посиланням на норми КУпАП та КАС України, позивач вважає оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення такою, що підлягає скасуванню. Щодо зазначення належного відповідача, позивачем зазначено ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто орган, від імені якого винесено оскаржувану постанову. Крім того, позивачем у позовній заяві було зазначено всі передбачені вимогами КАС України вихідні дані щодо ідентифікації особи відповідача, зокрема, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, з якого суд має змогу перевірити та пересвідчитись у наявності статусу юридичної особи, місце знаходження, контактні дані.

Колегія суддів вважає помилковим зазначення судом першої інстанції про необхідність доведення позивачем та обґрунтування чому визначено саме такого відповідача, позаяк, з предмету спору чітко вбачається що оскаржується та яким органом було прийнято таке рішення.

При цьому, нечітке, на думку суду, формулювання позовних вимог, у даному випадку, не є підставою для повернення позовної заяви позивачеві, та позбавлення цим самим гарантованого права на доступ особи до правосуддя, адже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору та у якій частині позовні вимоги є обгрунтованими/необгрунтованими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про не усунення недоліків позовної заяви, про які зазначено судом та яких у дійсності в цій частині не було, та зазначення про необхідність надання додаткового обґрунтування/іншої редакції позову, чого приписи КАС України не вимагають.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не мав визначених КАС України підстав для повернення позовної заяви, з огляду на що, доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються у якості належних.

Колегія суддів вважає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та порушив норми процесуального права.

Згідно п. ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Тому, наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 р. - скасувати.

Справу направити до Деснянського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

Я.М. Василенко